240 



Analogien med Merkur, Jorden og Mars for sig, disse 

 Planeter, der i del hele have saa meget tilfaelles. Det er 

 alt tidligere omtalt, at Jupiter og Saturn have langt kor- 

 tere Omdrejningstider, og at der er en vis Grad af Sand- 

 synlighed for, at det samme gjaelder for Uranus og Neptun. 



Dersom Planeternes Axer netop stode lodrette paa 

 det Plan, i hvilket de bevaege sig omkring Solen, saa 

 vilde Dag og Nat blive lige lange paa ethvert Sted og til 

 enhver Tid. Dette er nu ingenlunde Tilfaeldet; Axerne 

 afvige ved alle de Planeter, for hvilke vi kjende deres 

 Stilling, mere eller mindre fra den lodrette. Erindre vi 

 tillige, at enhver Planets Axe under hele Omlebet omkring 

 Solen bestandig peger mod det samme Punkt paa Him- 

 melen, saa vil det vaere klart, at Solen under den ene 

 Del af Omlebstiden maa staa paa den ene Side, den 0v- 

 rige Tid paa den anden Side af Planetens ^Ekvator. Det 

 er fremdeles klart, at Dagene maa vaere Isengere end 

 Naetterne paa den Side af ^Ekvator, hvor Solen staar, og 

 omvendt, samt at Forskjellen mellem Naetternes og Da- 

 genes Laengde maa voxe med Solens Afstand fra ^Ekvator 

 og med Stedets Brede, saaledes at Steder, der ligge i en 

 vis Afstand fra Polerne , endog kunne have Dage og Naetter, 

 der vare et af Planetens D0gn eller flere, ja at selve Polerne 

 under hele Omlabet om Solen kun have en Dag og en 

 Nat. Jo mere Planetens Axe afviger fra den lodrette 

 Stilling mod Banens Plan , desto laengere kan Solen komme 

 paa hver Side af ^Ekvator, og desto sterre bliver den 

 sterste Forskjel mellem Nat og Dag paa samme Brede. 



For Merkurs og Venus's Vedkommende vide vi al- 

 deles ikke noget om Axens Stilling mod Solbanens Plan; 

 paa Mars er Stillingen saadan, at Solen kan komme til at 

 staa 29 Grader nordlig og sydlig for dens JEkvator, paa 



