176 



de ere Dele af et Sandhav, som mod Osten adskiller frugt- 

 bare Landstraekninger eller indeslutter dem som 0er, saa- 

 ledes som 0rkenen ved Basaltbjerget Harudsch, hvor Am- 

 montemplets Ruiner i den daddelrige Oase Siwah betegne 

 en tidligere Menneskeculturs aervaerdige Saede. Ingen Dug, 

 ingen Regn befugter disse 0de Flader, eller udvikler i Jor- 

 dens braendende Skj0d Spiren til et Planteliv. Thi hede 

 Luftseiler stige overalt tilveirs, oplese Dunsterne og bort- 

 skraemme den forbiilende Sky. 



Hvor 0rkenen naermer sig det atlantiske Ocean, som 

 imellem Wadi Nun og det hvide Forbjerg, str0mmer den 

 fugtige Havluft til for at udfylde det tomme Rum, som 

 frembringes ved hine lodrette Vinde. Selv naar Skipperen 

 gjennem et Hav, der saa jevnt som en Eng er bedaekket 

 med S0tang*), styrer henimod Gambias Munding, aner ban, 

 naar pludselig den tropiske 0stenvind forlader ham, det 

 vidtstrakte, varmestraalende Sands N83rhed. 



Hjorde af Gazeller og fodrappe Strudse gjennemile 

 dette umaadelige Rum. Fraregner man de i Sandhavet 

 nyopdagede Grupper af kilderige 0er, ved hvis gronne 

 Bredder den nomadiske Tibbo og Tuarik svsermer, saa 

 er den 0vrige Deel af den afrikanske 0rken at be- 

 tragte som ubeboelig for Mennesket. De tilgraendsende 

 civiliserede Folkeslag vove ogsaa kun periodisk at betraede 



*) Hermed menes Sargasso-Havet eller de saakaldte Fucusbanlier, store 

 Straekninger i Havet, bedaekkede af Sargasso eller svemmende Tang 

 (fucus natans). Man skjelner mellem to Fucusbanker, den ene lang- 

 agtige straekker sig fra de kapoverdiske Oer til Azorerne mellem 

 den 25 og 31 n. B., den anden mere afrundede findes mellem 

 Bermudas- og Bahamaeerne. Et Transversalbaand fra Vest mod 

 Ost mellem 25 og 30 Brede forener dem. Samtlige disse Strajk- 

 ninger indtage et Fladerum, der er 67 Gange saa stort som 

 Tydskland. 



