199 



Pupperne. Dette er imidlertid ikke Tilfaeldet. Kommer 

 man nemlig f0r Solopgang til en saadan Tue, vil man 

 finde dens Ydre betydelig forandret. Istedetfor de Tusin- 

 der af Individer," som om Dagen passerede ud og ind af 

 Aabningerne, vil man kun finde meget faa, medens Aab- 

 ningerne selv ere forsvundne. Ved Dagens Frembrud be- 

 gynderLivet imidlertid atter; man seer flere og Here Myrer 

 komme frem, som med megen Iver bortskaffe de Materia- 

 lier, hvormed Portene have vaeret lukkede, og som sprede 

 disse rundt om paa Tuen. Dette skeer dog kun , naar 

 Veiret er smukt; truer det medRegn, aabnes kun en Deel 

 af Portene, og naar Regnen begynder, tillukkes de atter 

 og holdes lukkede, saatenge denne varer. Ved Solned- 

 gang seer man Hullerne blive mindre og mindre; til- 

 sidst forsvinde de aldeles, og kun enkelte Myrer forblive 

 tilbage , posterede foran de tillukkede Aabninger som 

 Vagter. 



Tuernes Sterrelse varierer overordentligt meget, og 

 undertiden seer man dem saa smaa, at de na^ppe rage 

 frem over Jorden. Dette er de nylig anlagte Tuer og til- 

 h0re ikke, som man af deres Beboere let kan overbevise 

 sig om, nogen anden Art. Naar de ville opfore en Bolig, 

 anlaegge de den paa f01gende Maade. I en, som oftest 

 tilfaeldig Fordybning i Jorden sammenslaebe de deres Byg- 

 ningsmateriale, og naar dette ved Regnvandets og Solens 

 afvexlende Paavirkning bar erholdt en vis Fasthed, udhule 

 de deri deres Gange ogCeller; det Materiale, som de der- 

 ved faae som Overskud, bliver ophobet over denne nederste 

 Etage o'g danner i Forening med det, som de stadigt 

 sleebe til, snart et temmeligt tykt, hvaelvet Loft, hvori de 

 saa atter minere sig Celler og nye Gange, og saa fremdeles. 

 Saaledes opstaaer den en e Etage over den anden, og deres 



