204 



kjertegne dem med Antennerne , snart s0ge at holde dem 

 tilbage eller atter fere dem ind i Tuerne. Snart for- 

 lade de imidlertid disse og stige op paa Buske og Blom- 

 ster, stadigt fulgte af en Maengde Arbeidsmyrer. De store 

 Masser, der ere i Bevaegelse, de vingede Formers St0rrelse, 

 hvorved de saa paafaldende afvige fra Arbeiderne, deres 

 Vinger, der i Solen spille i alle Regnbuens Farver, gj0r, i 

 Forening med den Iver og Uro der allevegne hersker, 

 dette Skuespil meget tiltraekkende. Pludselig forlade alle 

 Hannerne, ligesom paa et givet Signal deres Plads og stige i 

 store. Svaerme op i Luften. Kort efter f01ge Hunnerne 

 ligeledes i store Svaerme, medens Arbeiderne, idet de over- 

 lade disse, som de med saa stor Omhu og Flid have op- 

 klaekket i Tuerne, til deres Bestemmelse, vende tilbage til 

 deres Boliger, hvor de med megen Omhyggelighed lukke 

 de extraordinaire Aabninger, som de have anbragt paa 

 Tuen for at lette Hannerne og Hunnerne Udgangen. 



Imidlertid vedblive disse at svaerme ; Hunnerne flyve 

 langsommere og roligere, ja staae undertiden naesten ganske 

 stille i Luften eller bevaege sig kun langsomt opad og 

 nedad, medens derimod Hannernes Bevaegelse ere hurtige 

 og zigzagformede. Saasnart Parringen er forbi, styrte de 

 ned paa Jorden, og det i en saadan Maengde, at det synes 

 som om de regnede ned; da de vedVinden, hvis en saa- 

 dan reiser sig under Parringen, kunne feres langt bort, 

 bidrager denne meget til Myrernes-Udbredelse. 



Med Parringen er Hannens Liv, som alt bemaerket, 

 tilende, medens Hunnens Virksomhed nu f0rst ret 

 begynder; den baerer Spirerne til en ny Coloni, den skal 

 serge for en Bolig og for sine lingers Udklaekning, men 

 til alt dette beh0ver den ikke laengere Vingerne, den 

 mister dem derfor; vi skulle strax see, paa hvilken Maade. 



