205 



Angaaende Tabet af Vingerne herskede der i aeldre 

 Tid forskjellige Meninger; Svammerdam, der bar vaeret en 

 af de ferste til at omtale Myrernes Naturhistorie , havde 

 aldrig selv sect vingede Hunner, - - Geoffrey havde vel 

 sect dem, men ban naegter bestemt, at de nogensinde tabe 

 Vingerne, Linne* og de Geer fortaelle, at Hunmyrerne have 

 Vinger fer Parringen, men at man senere seer dem uden 

 disse; det er forst Huber, der ved ligefremme Experi- 

 menter bar iagttaget og beskrevet dette maBrkvaerdige For- 

 bold. Han bragte nemlig endeel befrugtede Hunner ind 

 under en Glasklokke, der stod i en Kasse med fugtig 

 Jord, og saae nu, at Hunnerne selv afreve Vingerne, uden 

 at denne unaturlige Lemlaestelse syntes at genere dem i 

 mindste Maade. De lagde sig plat ned paa Bugen, spi- 

 lede Vingerne krampagtig ud til Siden, satte Bagbenene 

 paa dem, og ved derpaa rask at haeve sig i Veiret afreve 

 de alle 4 Vinger paa eengang. Derpaa pudsede de sig, 

 spiste af den Honning, som var sat ind til dem, og gave 

 sig derpaa til at grave en Hule i Jorden, hvor de lagde 

 deres ferste JEg og opklaekkede de ferste Larver. Disse 

 Larver, der bleve fodrede og pleiede afHunnen med samme 

 Omsorg, som de ellers i de store Tuer blive det af Ar- 

 beiderne, bleve, efter at have gjennemgaaet deres For- 

 vandling, til Arbeidsmyrer og hjalp derpaa Moderen med 

 at fodre og pleie det naeste Hold. Maerkeligt er det, 

 at naar man saetter de befrugtede Hunner i Beholdere, der 

 ikke have Jord til Grundlag, de da ikke afrive Vingerne, 

 rimeligviis fordi de instinktmaessig maerke, at de ere uden- 

 for deres vante Omgivelser, og derfor stadigt stole paa 

 Vingernes Hjaelp for at komme bor,t derfra. Saadanne 

 eenlige Hunner med enkelte Larver eller Arbeidere kan 

 man ofte traeffe paa forskjellige Steder, isaer hvor Jor- 



