302 



aabent R0r, som traenger ind igjennem Huden og bringer 

 en Deel af Giftsaften i Berering med Blodet. Hos nogle 

 asiatiske Neldearter isaer hos den af de Indf0dte saakaldte 

 Djaevelsblad (Daoun Setan, Urtica urentissima), der voxer 

 paa Timor er denne Vaedske saa giftig, at Bladene ved 

 den ringeste Ber0ring foraarsage de voldsomste Smerter, 

 som endog vedvare flere Maaneder, og dog er det maaskee 

 neppe en 150,000 Deel af et Gran af Giften, som bringes 

 ind i Blodet. Hvo kjender ikke de vidunderlige Beretninger 

 om det berygtede Gifttrae, Poen Upas eller Antjar (Ante- 

 aris toxicaria), som lige siden Javas Opdagelse bleve bragte 

 til Europa, den ene mere fabelagtig end den anden. Dog 

 de staae nu kun som Minder om Lettroenhed og Uviden- 

 hed, efterat indsigtsfulde Botanikere (Blume, Horsfield) 

 have vist, at Antjaren i giftige Egenskaber neppe er for- 

 skjellig fra Mancinillen. Poen Upas*) er et af de starste 

 Traeer i Javas Skove, hvis Stamme haever sig lodret iveiret, 

 blottet for alle Grene, som en regelmaessig Cylinder til en 

 H0ide af 60 80 Fod. F0rst her udsender den tykke, naesten 

 horizontale Grene og bar en halvkugelformet noget uregel- 

 maessig Krone. Forneden bar Stammen, ligesom saa mange 

 andre Trseer i de tropiske Skove, flade Forlaengelser, som 

 udgaae til alle Sider. Barken er hvidlig og giver ved Ind- 

 snit en stor Maengde Maelkesaft, som af imge Tracer er 

 hvid, men af gamle mere gulagtig. Den indeholdes kun 

 i Barkens ydre Lag den saakaldte gr0nne Bark , 

 medens det indre Lag (Basten) bar samme Beskaffenhed 

 som hos Papirmorbaertraeet og anvendes af den fattige 



den leseli^t; thi i ferste Tilfaelde beie Haarene sig, uden at 

 Spidsen afbraekkes. 



*) Poen Upas er den malaiske Benaevnelse (Poen: Trae, Upas: Gift) 

 og Atjar den javanesiske. 



