357 



vilde den efter fuldkommen sikkre Beregninger have for- 

 sinket Jorden saameget i dens Oml0b om Solen, at Aaret 

 1770 var blevet 2 Timer 53 Minutter laengere end saed- 

 vanlig. Men Aaret blev ikke forlaenget saa meget som et 

 Sekund; den Antagelse, at Kometens Masse skulde vaere 

 vaere lige saa stor som Jordens, var altsaa overdreven, den 

 kunde ikke engang vaere en Femtusindedel deraf. Gjennem- 

 snitslinien af denne Komet var 43,300 Mile, medens Jor- 

 dens Gjennemsnitslinie kun er 1719 Mile; dens Rumfang 

 bliver da mere end 15000 Gange saa stort som Jordens. 

 Den ringe Masse maa altsaa vaere uendelig fint fordelt, 

 thi dens Vaegtfylde bliver langt mindre end Vaegtfylden af 

 den letteste Luftart, vi kjende. 



Under saadanne Forhold kan man vaere fuldkommen 

 beroliget i Henseende til F01gerne af et Sammenstod imellem 

 Jorden og en eller anden af disse omvankende Verdenskloder,. 

 Muligheden af et saadant Sammentraef kan vel ikke absolut 

 benaegtes, men Sandsynligheden er ikke sterre. end den er for 

 iblinde at traeffe en enkelt hvidKugle imellem mange Millioner 

 sorte. Og selv om Sammenstedet indtraf, saa vilde den gaa for 

 sig, uden at nogen Anden maerkede det end Astronomerne, der 

 vilde kunne kjende det paa en lille Uregelmaessighed i 

 Jordens Bevaegelse , det skulde da vaere det Tilfaelde, at 

 en Del af Kometens Stof ved at optages i Atmosphaeren skulde 

 kunne udeve en skadelig eller endog adelaeggende Indflydelse. 



I Aarene 1783 og 1831 vare store Dele af Jor- 

 den hjemsflgte af en maerkelig t0rTaage, der varede flere 

 Maaneder og var saa taet, at man kunde taale med ube- 

 skyttede 0jne at se Solen igjennem den. Man kunde ikke 

 forklare sig dette besynderlige Phaenomen, og det blev da 

 tilskrevet Kometer; man antog, at Taagen hidrerte fra, at 

 Jorden var kommet ind i Halen af en saadan. Imidlertid 



