362 



man ikke blive enig. Den hele Taenkning maatte blive 

 staaende ved 10se Gisninger, om nogen egentlig Under- 

 sagelse deraf var der ikke Tale. Det er atter her Kik- 

 kerten, der liar ledet paa del rigtige Spor. Naar man retter 

 enKikkert, foran hvis Ocular (d. v. s. detGlas, der ernaermest 

 ved 0jet) der er anbragt et farvet Glas, som daemper Sol- 

 straalerne og gj0r det muligt at se paa Solen, imod dette 

 Himmellegeme , saa viser der sig ofte dels merke Pletter 

 af st0rre og mindre Udstrakning, dels Pletter, der straale 

 med staerkere Glands end den evrige Del af Solfladen; de 

 f0rste kaldes Solpletter, de andre Solfakler. I 

 Solpletterne er den inderste Del, Kjernen, saedvanlig m0r- 

 kest og synes i Sammenligning med den stserkt lysende 

 Solskive at vaere nssten sort, medens den dog sammen- 

 lignet med den m0rke Merkurskive , naar denne passerer 

 forbi Solen, kun er lys brungraa. Kjernen er saedvanligen 

 omgivet af en lysere Del, Halvskyggen. Undertiden mangier 

 denne, undertiden Kjernen, og kun Halvskyggen viser sig. 

 Solpletternes Form er meget forskjellig, men naesten altid 

 i h0j Grad uregelmaessig med fremspringende Takker og 

 Ranter. De ere ingenlunde faste saaledes som Pletterne 

 paa Maanen, der bestandig vise sig ens, tvaertimod er det 

 kun sjelden, at de holde sig saa laenge, at man ser dem 

 komme tilsyne igjen, efter at de paa Grund af Solens 

 Axeomdrejning ere forsvundne. 



Det er disse Pletter og de forskjellige Phaenomener, 

 de frembyde, som have ledet til den Mening om Sol- 

 legemets physiske Beskaffenhed, der nu cr den almindelig 

 antagne, og som ogsaa synes at have bekraeftet sig ved 

 temmelig directe Fors0g. 



Man antager nemlig, at selve det egentlige faste 

 Sollegeme er raerkt ligesom Planeterne, men at 



