365 



krystalliserede Mineralier , som besidde den maerkelige 

 Egenskab, at Lysstraalerne ved Indtradelsen i Krystallen 

 deles i to Dele, der hver i sin Retning gaa igjennem 

 Krystallen. Kalkspathen eller, som den ogsaa kaldes, den 

 islandske Spath, er det Mineral, der tydeligst viser denne 

 Egenskab. Ser man igjennem en saadan Kalkspathkrystal 

 paa Solen, saa vil der altsaa vise sig to Solbilleder. Stiller 

 man nu et Lys i en saadan Stilling til en Glasplade , at de 

 Lysstraaler, der efter Tilbagekastningen traeffe 0iet og 

 frembringe Speilbilledet, ere polariserede, saa vil der ikke 

 vise sig noget videre msrkeligt, naar man betragter Speil- 

 billedet af Lyset igjennem en Kalkspathkrystal, man vil 

 kim se to Billeder istedetfor et. Lader man derimod 

 Straalerne passere igjennem en Plade af Bjergkrystal , der 

 bar parallelt afslebne Flader, saa ville de to Billeder vise 

 sig forskjellig farvede, saaledes at deres Farver blandede 

 med hverandre vilde give en hvid Farve; er det ene Bil- 

 lede redt, saa vil det andet vaere gr0nt. Betragter man 

 paa samme Maade Lysbilleder, hvis Straaler ikke ere po- 

 lariserede, saa viser der sig slet ingen Farvning. Danner 

 man sig nu en Slags Kikkert, hvor der istedetfor det ene 

 Glas er sat en Bjergkrystalplade, medens det andet er er- 

 stattet ved en Kalkspathplade, saa vil man ved Hjaelp af et 

 saadant Instrument kunne afgjere, om alle eller dog nogle 

 af de Lysstraaler, et Legeme udsender, ere polariserede. 

 Ved Hja j lp af dette bar man saaledes paavist, at det Lys, 

 der strommer til os fra Planeterne , er polariseret, og 

 man bar deraf sluttet, at det er tilbagekastet Lys. Tid- 

 ligere antog man, at alt directe udstremmende Lys var al- 

 mindeligt, ikke polariseret; men ved na3rmere Undersegelse 

 bar det vist sig, at det Lys der fra faste eller draabe- 

 flydende selvlysende Legemer udstremmer under en 



