366 



lille Vinkel, f. Ex. fra Randene af en Kugle, er 

 polariseret og giver forskjellig farvede Billeder, 

 medens der aldeles ikke viser sig Spor til Polarisation, 

 naar det selvlysende Legeme er luftformigt saaledes 

 som den braendende Luft i vore smukke Gasblus. Det er 

 nu let at se Anvendelsen af det omtalte Instrument paa 

 Bestemmelsen af Soloverfladens Natur; er denne fast eller 

 draabeflydende, ville nemlig de fra Solrandene udgaaende 

 Straaler vaere polariserede, medens dette ikke er Tilfaeldet 

 med de Straaler, der udgaa fra Midten ; Randene ville alt- 

 saa igjennem Instrumentet vise sig farvede, medens Midten 

 er hvid. Er Soloverfladen derimod luftformig, de udsendte 

 Lysstraaler altsaa ikke polariserede, saa vil der heller ikke 

 vaere Spor af Farvning, naar vi betragte Solen gjennem 

 Instrumentet, begge Solbilleder ville vaere ganske hvide. 

 Det er dette, som virkelig viser sig at vaere Tilfaeldet; der 

 er altsaa ikke Spor til Polarisation i det fra Solen ud- 

 strammende Lys, den lysende Masse er altsaa luft- 

 formig. 



Det vilde vaere interessant, om man for de andre 

 Soles, Stjernernes, Vedkommende kunde anstille en lignende 

 Unders0gelse og bestemme, af hvilken Art det lysende Stof 

 i dem er. Dette kan idetmindste ikke i Almindelighed ske, 

 da Stjernerne uden Undtagelse ere saa fjerne, at de for 

 os, selv i den staerkeste Forsterrelse, ikkun blive Punkter, 

 hvor man ikke kan skjelne Randene fra Midten. Imidler- 

 tid gives der Stjerner, hvis Glands er underkastet regel- 

 maessige periodiske Forandringer , der enten maa hidrere 

 derfra, at de have en lys og en m0rk eller dog morkere 

 Side, og at de ved en Axeomdrejning snart vende den ene, 

 snart den anden imod os, eller derfra, at de ere om- 

 kredsede af merke Legemer, der daekke dem for os. I begge 



