373 



Det saedvanlige Forhold er 75 Dele Salpeter, 12 Dele 

 Svovl og 13 Dele Kul. 



Disse Bestanddele pulveriseres flint og fyldes, for at 

 blandes noiagtigen, i roterende Tender , der indeholde 

 Metalkugler. Derefter befugtes Massen, presses i Tavle- 

 form og terres svagt. Den halvterrede Masse formes til 

 Horn af en bestemt St0rrelse, idet den trykkes gjennem et 

 Sold; Kornene underkastes en Polering, befries for det 

 iblandede Stev, og Krudtet er fserdigt. 



Den chemiske Proces, som ledsager Krudtets For- 

 braending, er let at f01ge : det salpetersure Kali (Salpeteret) 

 mister i Beroring med Kulstoffet sin hele Iltmaengde, og 

 der dannes Kulsyre , som bliver fri tilligemed Kvaelstoffet ; 

 Kalium forbinder sig med Svovlet til Svovlkalium. Af 100 

 Vaegtdele Krudt udvikles der 59 Dele Luftarter og 41 Dele 

 blive tilbage som Krudtslam. Kulsyren og Qvaelstoffet \ilde 

 ved saedvanlig Temperatur indtage et Rumfang, som var 

 288 Gange sterre end det, Krudtet indtager, men paa 

 Grund af den heie Varme udvides disse 2 Luftarter endnu 

 mange Gange til. 



Der blev sagt, at en Explosions Virkninger ere desto 

 staerkere, i jo kortere Tid den hele Luftmaengde udvikles. 

 Med Hensyn dertil er det ikke uvigtigt, hvad Form Krudtet 

 bar. Anvendes det som Korn, saa kan Faengkrudtets Flamme 

 traenge ind imellem Kornene og antaende den hele Masse 

 paa een Gang. Danner Krudtet derimod et fiint Pulver, 

 saa findes ingen eller yderst faa Mellemrum mellem 

 Smaadelene, og den Tid, som medgaaer til Antaendingen, 

 forla?nges betydeligt. 



Efterretningerne om Krudtets Oprindelse og ferste An- 

 vendelse ere noget dunkle. Man antager almindeligen, at 

 det blev opdaget 1354 af Berchthold Schwarz, en tydsk 



