393 



del nu i det Legemlige, at Mennesket bar dette uomtviste- 

 lige Fortrin? -- Nei, det er ene og alene i det Aandelige. 



Naar man bar opstillet en Maengde formeentlige legem- 

 lige Fortrin, hvormed Mennesket skulde vaere begavet frem- 

 for Dyrene, da er der i Grunden, bevidst eller ubevidst, en vis 

 Forfaengelighed med i Spillet, og som det altid gaaer den 

 Forfaengelige man bar sect bort fra det Vajsentlige og lagt 

 Vaegt paa det Uvaesentlige. At der fmdes store Forskjellig- 

 heder mellem Menneskets og Dyrenes Legemsbygning, vil 

 Ingen naegte ; men at opstille enhver Forskjel som et For- 

 trin, det gaaer naturligviis ikke an, og dog er det i Grunden 

 saaledes man er gaaet frem. Man bar derfor opstillet 

 sora Fortrin aldeles uvaesentlige Ting, ja endog Momenter, 

 som i og for sig paa det Aabenbareste maae betragtes som 

 Mangier i Modsa3tning til, hvad der findes hos Dyrene. 

 En anden Feil, man jaevnlig bar gjort sig skyldig i, er at 

 man ei bar sondret tilberligt mellem, hvad der barer til 

 det Aandeliges og til det Legemliges Gebeet, og man bar 

 derfor opstillet som legemlige Fortrin, hvad der i Virkelig- 

 heden herer ind under det reent Aandelige. 



Hvad man alleralmindeligst seer opstillet som et For- 

 trin, er den opreiste Gang; den er et Ssrkjende for 

 Mennesket og falder derfor let i 0inene; hvad Under da, 

 at den af dem, som sege Fortrin i Legemsbygningen , er 

 sat som et af de ypperste? Om det er med Rette, ville 

 vi nu undersege. 



At den opreiste Gang er den naturlige for Mennesket, 

 bar imidlertid ikke vaeret saa almindelig anerkjendt, som 

 man skulde troe. Nogle Naturforskere have virkelig tvert- 

 imod paastaaet, at i Grtinden var Stillingen paa alle Fire 

 den naturlige for Mennesket som for Pattedyret; men at 

 denne Paastand er falsk, er let at bevise. 



