400 



rigtigt, enten man saa har meent den absolute eller rela- 

 tive Storrelse, og navnlig have vi med Hensyn til den ab- 

 solute Storrelse et slaaende Exempel i Hvalens Hjerne, 

 som er mange Gange sterre end den storste Menneske- 

 hjerne. Ja, siger man maaskee da, det var naturlig- 

 viis heller ikke saaledes meent, vi teenkte kun paa den 

 relative St0rrelse, altsaa paa Hjernens Sterrelse i Forhold 

 til Legemet. Men denne Udflugt hjeelper intet; thi 

 Mennesfcet har heller ikke i Forhold til Legemet den sterste 

 Hjerne. Vi finde nemlig, at jo st0rre et Dyr vi tage for 

 os, desto mindre er dets Hjerne i Forhold til dets Legeme, 

 medens omvendt hos de smaa Dyr Hjernen er langt 

 sterre i Forhold, saa at altsaa f. Ex. en Muus vil have en 

 relativt st0rre Hjerne end Hvalen eller Elephanten og 

 ligeledes en i Forhold storre Hjerne end Mennesket. 



Opkaste vi nu det Sp0rgsmaal, om man da overhovedet 

 var berettiget til, som man har gjort, at opstille det som 

 et Fortrin, om Mennesket nu virkelig havde relativt 

 eller absolut den st0rste Hjerne, da maae vi besvare 

 det med et ubetinget Nei; vil man tage Hjernens Sterrelse 

 til Maalestok for at bed0mme et Dyrs h0iere eller lavere 

 Standpunkt, da kommer man til de besynderligste Resul- 

 tater. Paa hin Anskuelse beroer tildeels Constructionen og 

 Anvendelsen af den Camperske Ansigtsvinkel, hvor 

 man tillige gik ud fra den Forudsaetning , at Kjeebernes 

 Udvikling stod i omvendt Forhold til .Hjernens Storrelse, 

 og at de, saa at sige, vare Udtrykket for den reent dyriske 

 Characteer, saa at de skulde vaere desto staerkere udviklede, 

 jo lavere et Menneske eller Dyr stod, og omvendt. Man 

 construerede denne Vinkel ved fra det Punkt paa Over- 

 kjaeben, der svarer til Mellemrummet mellem de to midterste 

 Fortaender, at traekke en ret Linie til den ydre 0reaabning 



