354 



at Frygten for Kometerne idetmindste er tavs, om den end 

 ikke ganske er udryddet. Det er ferst i de sidste Aar- 

 hundreder, at Astronomerne ret med Iver og med nogen- 

 lunde Held have forsogt at lese de Gaader, som Kometerne 

 opstille for dem. I en tidligere Tid troede man, at de 

 vare Meteorer, der horte med til Jordens Atmosphaere, 

 indtil Maalingen af deres store Afstande viste, at man 

 maatte anvise dem en ganske anden Plads. 



De sterste for det blotte 0je synlige Kometer bestaa 

 som oftest af en indre staerkt skinnende Kjerne, der om- 

 gives af en svagere lysende Dunstkugle, fra hvilken en 

 laengere eller kortere Hale straekker sig ud. Ved de 

 mindre mangier som oftest baade Kjernen og Halen, de 

 vise sig da kun som lysende Taagemasser omtrent som de 

 fjerne Stjernetaager. 



lagttagelserne af de Kometer, der haveKjerner, have 

 fort til et meget maerkeligt Resultat med Hensyn til disses 

 Beskaffenhed. Man har nemlig enkelte Gange set en saa- 

 dan Komet passere imellem en Stjerne og Jorden uden at 

 skjule Stjernen for lagttagerens 0je; den kunde altsaa 

 hverken vaere fast eller flydende, da man ikke ret vel kan 

 taenke sig saa store faste eller flydende Masser med en 

 fuldkommen Gjennemsigtighed. Der er da intet andet til- 

 bage end at antage Kjernen for at vaere luftformig. Den 

 ligger sjelden midt i den omgivende Taagemasse, men 

 baedvanlig noget henimod den mod Solen vendte Side. 



Den omgivende Taagemasse er saedvanlig fuld- 

 kommen kredsrund med en meget betydelig Udstraeknirig ; saa 

 ledes var Halleys Komet, som viste sig 1835 og kommer 

 igjen hvert 75de Aar, 75,830 Mile i Gjennemsnit. Ved n0j- 

 agtige lagttagelser af Stjerner, der ere sete bag Kome- 

 ternes Taagemasser, har det vist sig, at disse ikke virkede 



