408 



ved Kunstdrift og Instinct, der ere for eensidige. Det 

 tar vel altsaa nu antages at vaere tilstraekkelig boviist, at 

 Haanden paa Grund af det Forhold til Fornuften, hvorpaa 

 dens store Vaerdi egentlig beroer, ikke med Rette kan op- 

 stilles som noget legemligt Fortrin, som Mennesket skulde 

 have fremfor Dyrene; det viser sig mere og mere, at noget 

 Saadant ikke existerer. 



Naar man fremdeles bar naevnet den n0gne Hud 

 blandt Menneskets formeentlige legemlige Fortrin, da er 

 det i Grunden vanskeligt at indsee, bvori Fordelen her 

 skulde bestaae'; thi man skulde snarere vaere tilb0ielig til 

 at ansee det som en Mangel, da det dog aabenbart maa 

 betragtes som en Fordeel af Naturen at vsere beskyttet 

 mod et ublidt Glimas Indvirkning, saaledes som mange Dyr 

 ere det ved deres lodne Pels. Man bar sagt, at Mennesket 

 derved blev skikket til at leve under ethvert Clima; men 

 det Samme formaaer i det mindste en stor Deel haar- 

 beklffidte Dyr, og man bar derpaa et slaaende Exempel 

 lige ved Haanden i Hunden, som bar fulgt Mennesket 

 overalt og befinder sig sserdeles godt under alle Climater. 

 Ligesaa urigtigt er det, naar man bar sagt, at Huden blev 

 mere folsom ved at mangle Haarbedaekning ; thi Hudens 

 F01sombed beroer naturligviis ikke paa, om den er haar- 

 klaedt eller n0gen, men paa den st0rre eller mindre Ud- 

 bredning af Nerver deri. I0\rigt er Hudens Haarl0shed 

 heller ikke noget ganske Saereget for Mennesket, som 

 Enhver veed, der bar seet en Tudse eller en Fr0, og 

 ogsaa blandt Pattedyrene fmdes Arter, der ere saa godt 

 som n0gne, navnlig blandt de Tykhudede, hvor det er 

 noksom bekjendt, at Neeshornet og Elepbanten kun ere 

 meget sparsomt forsynede med Haar. 



Ogsaa Mangelen af Hale er bleven opstillet som 

 et Fortrin: men hvor megen Betvdning, der skal tillaeffges 



