412 



egentligt slet ikke existerer, men atDyrene have en meget 

 udviklet Taenkning og et fuldstaendigt Sprog, ved hvilkes 

 Hjaelp de formaae at uddanne deres aandelige Vaesen 

 og beserge alle deres Forretninger, omtrent paa samme 

 Maade som vi, kun at der derved indtraeder adskillige 

 Sandsemaader og Yttringsformer, som ere aldeles frem- 

 mede og ufornaemmelige for os. Nu er jeg kommen til- 

 bage fra denne Overdrivelse og er i mange Aar bleven 

 staaende ved den Mening, at ved enhver instinktmaessig 

 Livsyttring bar Dyret en Forestilling om noget For0nske- 

 ligt eller Tillokkende ved Handlingen selv uden Hensyn 

 til dens Folger; og denne Forestilling om det Forenske- 

 lige eller Tillokkende i visse Handlinger bar jeg villet 

 forklare mig af Dyrets Forfaedres Historic, saa at In- 

 stinktet skulde beroe paa et i Hjernen indgroet Billede af 

 de Livshandlinger , der have gjort god Tjeneste for de 

 bemeldte Forfaedre, altsaa vaere et Slags arvelige fixe 

 Ideer. Laeseren seer nok, at denne Theorie haenger sam- 

 men med en andeii Hypothese om Dyrearternes succes- 

 sive Forandring ifelge de Omstaendigheder, under hvilke 

 de levede, og jeg seer nok, at samme Theorie med til- 

 herende Hypothese bar sine betydelige Misligheder. 



Hvad nu den omtalte Af handling angaaer, da seer 

 og siger Hr. Hoist meget rigtigt, at man forst og frem- 

 mest skulde vide, hvad Instinkt egentligt er, men jeg 

 seer ikke, at ban kommer til nogen Besvarelse af dette 

 Sp0rgsmaal, ikke engang der, hvor ban (Side 49) frem- 

 haever, at Instinktet er Aand paa et saereget Udviklings- 

 trin, samt tilfeier, at i Instinktet er det Naturen, der 

 hersker over Aanden. Vare begge disse Saetninger end- 

 ogsaa rigtige, saa sagde de os dog ikke, hvad Instinktet 

 egentligt er, men kun i hvilke Forhold det forefmdes 



