413 



iblandt de andre aandelige Evner. Hvad der er Instinkt, 

 o: hvorpaa Instinktet kjendes, angiver ban meget rigtigt 

 (Side 37), nemlig "hensigtsmtEssig Handling uden at Hand- 

 lingens Kesultat derved forudsees; men hvad Instinktet 

 egentligt er, kommer ban slet ikke til at undersflge; 

 ttii at det er Naturens llerrcdamme over Aanden, gj0r 

 ikke Tingen klarere, saalaenge som vi slet ikke begribe, 

 hvorledes Naturen udever dette Herredwnme; og at det 

 er > Aanden paa et saereget (lavere) Standpunkt , kan 

 heller ikke vaere os nok, naar det ikke derved tydeligt 

 vises, hvori Forskjeilen har sin Grund. At de instinkt- 

 maessige Handlinger altid ud0ves paa een og samme 

 Maade (Side 39 og 40) er for det ferste ikke ubetinget 

 rigtigt (f. Ex. Skaden bygger i Norge inde i Husene); og 

 dernaest er dermed kun sagt det samme, som man pleier 

 at udtrykke ved at skjelne imellem de indeterminerede 

 (indefinite) og de determinerede (definite) Drifter; en Di- 

 stinktion som, i Forbigaaende sagt, har syntes Mange at 

 vaere en tilstraekkelig Forklaring, men som i Grunden dog 

 aldeles ikke forklarer, men kun beskriver med andre Ord, 

 kun siger os, at Instinktet ikke gaaer ud paa'Gjenstanden 

 (f. Ex. Naering i Almindelighed) , men paa Handlingen selv 

 (f. Ex. at pille i Traeernes Bark eller skrabe i Jorden). - 

 Men forresten er Hr. Hoists Tanke, at Instinktet er Aand 

 paa et saereget lavere Udviklingstrin, vistnok meget in- 

 genies, ifald den er rigtig. Jeg forstaaer ham nemlig 

 saaledes, at det Oprindelige i det dyriske Liv er Instink- 

 tet, o: en umiddelhar Drift til visse Handlinger, uden at 

 kjende deres Folger; senere derimod, naar Dyret (eller 

 Mennesket) ved Erfaring laerer at kjende disse Handlingers 

 Nytte, forandrer Driften til Handlingen sig til en Drift 

 til Gjenstanden, til hvis Desiddelse Dyret saa seger 



