419 



vil gjerne alter erklaere del Hele for en endnu uteselig Gaade. 

 leg kan her kun gjentage, at jeg holder mig for over- 

 beviist om, at der er en naer Forbindelse imellem det ene 

 Sp0rgsmaal om Instinktets Vaesen og Oprindelse 

 og det andet Spergsmaal om Arternes og Slaegter- 

 nes Oprindelse og reale Sammenhaeng. Jeg ind- 

 r0mmer aldeles, hvad man kan sige om det Ufuldstaendige 

 i mine Forestillinger om disse Ting; men ligemeget! jeg 

 peger paa Stedet, hvor Viisdommens Skat, denne Sag 

 angaaende, maa ligge. Lad saa hvem der kan grave, til 

 de finde den! 



Hvad nu Skilsmissen imellem menneskelig Forstand 

 og dyrisk Instinkt angaaer, da kan jeg ingenlunde holde 

 denne Adskillelse for saa ganske vilkaarlig som Hr. Hoist 

 synes at mene, for saavidt derved tales om de derved 

 betegnede Virkemaader. Iraellem Forstand (o: hen- 

 sigtsmaessig Handling med Bevidsthed om Hensigtsmaessig- 

 heden, Evne til at handle rigtigt af mig bekjendte Grunde) 

 og Instinkt (o: hensigtsmaessig Handling uden Bevidsthed 

 om Hensigtsmaessigheden , Evne til at handle rigtigt af 

 mig ubekjendte Grunde) er der sikkert en bestemt og 

 meget skarp Graendse. Enhver enkelt Handling er fore- 

 gaaet ifelge Forstand eller ifelge Instinkt, aldrig ifelge 

 dem begge. Derimod er Skilsmissen vilkaarlig og Graend- 

 sen ubestemt, naar derved taenkes paa Forholdet imel- 

 lem de med Forstand og de med Instinkt be- 

 gavede Skabninger. Her har Hr. Hoist upaatvivleligt 

 Ret, naar han (Side 45) fremhaever, at der herved kun 

 forefmdes en gradeviis Overgang. Hos Dyrene findes 

 upaatvivleligt mangfoldige Antydninger af Forstand eller 

 endogsaa meget betydelige Fremskridt i denne Retning, 

 og det i saamange bekjendte Tilfaelde, at det vel i vore 



28* 



