421 



visse Begraendsninger hos Dyrene. Dernaest, tage vi 

 disse Ord i den gangbareste specielle Betydning, saaledes 

 at vi ved Fornuft forstaae en Evne til at vide Noget 

 aldeles umiddelbart, uden at have erfaret det eller 

 sluttet os dertil eller faaet det at vide af Andre, og der- 

 naest ogsaa til ved Sammenligning med saadan Fornuft- 

 indsigt at bedomme, hvad der forresten synes eller siges 

 os, altsaa for saavidt en Sands for Sandheden, men ved 

 Forstand derirnod forstaae en Evne til af det, vi vide, 

 at skaffe os Mere at vide, altsaa et Middel til at 

 foroge vor Erkjendelse uden ydre Hjaelp, saa er der 

 heller ikke Noget, der gjar det nadvendigt at give For- 

 nuften et bestemt exclusivt Indhold, eller at paastaae, at 

 enhver Forstand ligegodt skal kunne foretage enhver pro- 

 gressiv Function med den tilstedevaerende Kundskab, eller 

 ligegodt benytte ethvert Slags allerede tilstedevaerende 

 Kundskab paa saadan Maade. Og saaledes her den 

 Paastand aldeles ikke vaere noget Paradox, at Dyrene 

 kunne have Fornuft i visse Ting, skjendt ikke i andre, 

 og Forstand paa Noget, skjendt ikke paa Alt, hvad Men- 

 nesket bar Forstand paa. En anden Ting er det, at det 

 vistnok er meget vanskeligt, med den hidtil disponible 

 Analyse at paavise Graendserne for de forskjellige Evner, 

 og endnu vanskeligere at angive Grundene til disse Be- 

 graendsninger; men hvad herhen herer, er just det, der 

 skal udgjere Indholdet af en tilkommende psychologisk 

 Zoologie eller comparativ Psychologic. Her er Nok at 

 gj0re for Eder, I Herrer Zoologer, naar I blive faerdige 

 med Resten og engang igjen kunne komme til at studere 

 de levende Dyr! 



Som Sagen nu staaer, maa det ansees for en al- 

 mindeligt anerkjendt Sandhed, at Mennesket maa frafalde 



