423 - 



faring den omhandlede Speculation saa haardt imod, at 

 vi maatte finde del raadeligst at opgive den. Jeg mener 

 virkeligt, at de Anstraengelser , som Hr. Hoist vil have an- 

 vendte paa at benytte Dyrenes Perfectibilitet, ere fraOld- 

 tiden og indtil denne Dag gjorte tidt og stadigt nok til 

 at overbevise os om, at det ikke er Mennesket muligt at 

 bririge et Dyr, hvad Forstand og Fornuft angaaer, stort 

 videre end det er, som det k *m fra Naturens Haand. Vi 

 kunne f. Ex. laere Dyrene at forstaae Ord (egentligt vel 

 kun at fatte dem som Signaler), ogsaa at udtale dem; 

 men endnu bar aldrig Nogen bragt et Dyr til at bruge et 

 Ord rigtigt. Vi kunne afrette Dyrene paa mange Maader, 

 og for saa vidt kunde det have Nytte at gjere flere For- 

 s0g for at faae flere Dyrs Kraefter gjorte anvendelige til vor 

 Nytte og Forneielse; men for Dyrenes Skyld ensker jeg 

 sandeligt ikke, at vi skulle gaae for vidt dermed. Al 

 Afrettelse er for Dyret kun en Plage, i alle Fald ikke 

 nogen Glaede for det; og hvad de aandelige Fremskridt 

 angaaer, som det derved skulde gjere, saa anseer jeg det 

 for meget problematisk, om det taemmede og afrettede 

 Dyr virkeligt er kommet paa et heiere Trin. Snarere 

 troer jeg, at f. Ex. den civiliserede Gaardhund og den 

 hnitkultiverede Skjedehund er baade dummere og mindre 

 veltilfredse (afseet fra den gode Kost) end den vilde eller 

 end deres Faettere, Koeven og Ulven i Skoven. Saaledes 

 t0r jeg ikke af min Kjaerlighed til og Agtelse for Dy- 

 rene" lade mig forlede til at anbefale den aerede For- 

 fatters Forslag om at oprette heiere Dannelsesanstalter 

 for velbegavede Dyr, da jeg ikke kan baabe, at man her 

 vilde vaere heldigere end hist, idet man kun vilde opnaae 

 meget ubetydelige Resultater efter uhyre Anstrspngelser og 

 Opoffrelser. Det kan gjerne vaere, at man kunde laere 



