117 



star val$ men jag fruktar, att himmelens hamnd skall strafia 

 mig for delta daraktiga gyckelspel och alltfor tidigt for denna 

 daraktiga hop uppenbara min svaga diidliga mensklighet, 

 Wallenstein hade gatt fore Konungen. Ofverallt der 

 han drog fram, stodo kopingar och byar i<laga; ingenting 

 skonades af hans vilda soldater, och klagan och forban- 

 nelser Ijodo ofverallt. Andtligen sammantraffade begge ha- 

 rarne vid den lilla staden Lutzen. Der, den 6 November 

 1632, borjade ett ,slag, ett af de vigtigaste hvartill Eu- 

 ropa varit vittne. Tvenne ganger hade Svenskarne trangt 

 sig igenom fiendens leder, och tvenne ganger blifvit till- 

 bakaslagna, da Konungen tra'ffades af en kula, man vet 

 icke om ifran fienden eller en forradares hand, och stu- 

 pade. Denna olycka nedslog icke Svenskarnes mod , utan 

 eldade dem i dess sta'lle till hamnd. Hertig B^ernhard af 

 Weimar 6'fvertog befalet ofver dem , och en lysande seger 

 blef vunnen. Wallenstein flydde tillbaka till Bohmen. Tio- 

 tusen do'da af beggc hararna betackte slaglaltet, men bland 

 dem lag ocksa den a'dla hjelten, Sveriges storsta Konung, 

 Tyska frihetens raddare. Efter langvarigt letande upptack- 

 tes Konungens lik vid den stora sten, som a'nnu i dag 

 kallas Svenskens sten, och ofver hvilken en minnesvard af 

 gjutet jern for ett par ar sedan blifvit upprest. Liket bal- 

 samerades i Weissenfels och ofverfordes derifran till Sveri- 

 ge. I Riddarholmens grafvar hvilar Gustaf Adolfs stoft^ 

 men aldrig slocknar hans minne, sa lange verlden str. 



