112 



De anna spada, som ej flyga kunna! - 

 O barn , hvad du a'r grym ! - - kan du ej unna 

 Dem frihet, solljus, luft och modersvard? 

 Hva<l menniskonaturen dock ar hard I 



Hur hiirjaode den ja'gtar efter allt, 

 Som eger lif och stamina och gestaltl 

 Ej fisken far i boljan ostord vara, 

 Ej fogeln, glad och fri, kring rymden fara . . . 

 O gosse, nar du rofvade de sma, 

 IKi gjorde ondt, men tankte ej derp. 



Ihi a'mnar stMnga in dem i en bur: 

 Men vet, det a'r ej foglarnas natur, 

 Alt mellan st^ltradsgaller fangar vara, 

 Langt bort fran sina likars glada skara. 

 Och dessa spada . . . hvem skall varda dem r 

 Sa tidigt ryckta fran sitt modershem? 



Af torst oeh hunger skall du se dem do', 

 Fastan du bjuder vatten, gra's och fro. 

 Och de, som skaptes att med ledig tunga, 

 Den Hogstes nad och allmagt ljuft besjunga, ... 

 Att, under frojd och jubel, prisa Gud . . . 

 De skola endast hoja smartans ljud. 



