10 



De sta, ur Riddarholmens grafvar vackte, 

 Vakteldar lika for hvar tid, som gryr. 

 Som Memnonsstoder, till ett veknadt slagte 

 De tala: "allt forutom Aran flyr: 

 Hon star som skildtvakt qvar ibland ruiner; 

 Gustaver raddar hon och Caroliner." 



Gif akt! Han oppnas ater, hjelteringen 

 Hvem star i bronsen upp pa gronkladd grund? 

 J hb'gtidskladda skaror! offer bringen, 

 Som tempelsvenner, till haiis altarrund. 

 Det faller, tackelset. I blomstergarden 

 J af den store skaden minnesvarden. 



Med lagern kront, en konung utan like, 



PS svardet ej, pa snillets blixt han kiins, 



Sjelfherrskaren i Vettenskapeus rike, 



Det riket, blommande forutan grans, 



Fran osterns guldport langs till vesterns kammar, 



Fran hafvets djup dit stjernehvalfvet flammar. 



Ack! manga throner sta i hafden inne, 



Erofrade med lyra eller svard: 



Mer hog an bans vi dock en thron ej finne 



I maktens salar eller tankens verld. 



Ma vi att vorda vara store lara! 



En framtid blommar pa en forntids ara. 



En annan tid ock honom bar. Den tiden 



I hafden lefver, evigt solbeglanst, 



Med sangens krans kring Pallas-pannan vriden, 



Med segerkronan rackt at hvar fdrtjenst. 



Som diktens guldar vi de dagar prise, 



Da nordens skalder voro nordens vise. 



