16 



Och Sang och Vishet rakna samma anor: 

 De lekte hop i verldens barndomsdar. 

 Om nu ock irrande pa skilda banor, 

 Ett himmelskt syskondrag de dock ha qvar 

 Vid grafvarna de triiffa samnian ater, 

 Och derfor Sangen nu den vise grater. 



De glesnat, kamparne i tankens leder, 



Heroerna i vetande och dikt. 



I riddargrafvarna vi blicka neder 



Och vaga sorg och ara pa en vigt. 



Pa urnorna de stumma stjeruor skina, 



Som pa ett stort, men grusadt Palest ina. 



Ack! nya dagar upp ur natten blomma, 

 Som gyllne oar ur det morkbla haf. 

 Som lof om varen, nya slagten komma 

 Och sorla, glansa, vissna, falla af: 

 Men norden mer ej skada far hans like, 

 Den store ordnarns i naturens rike. 



Salange klangen dock af Svenska svarden 

 Med Gustaf Adolfs namn kring jorden gar, 

 Och Frith iofs-sangen brusar genom verlden, 

 Som norden stark och rik som soderns var, 

 Sa lange ock, med Sveas hopvaxt vorden, 

 Berzelii ara glansa skall kring norden. 



Str. 



