148 



Men hur den foil och hur den klang, 

 Ett sty eke efter annat sprang 

 Ur klippans fasta hofter ner, 

 Och da hon yfdes icke mer! 



Snart darrandc uppa sin grund 



Den fasta klippau stod, 



Och droppen foil fran stund till stuud 



Med samma talamod. - 



En morgon, nar af solens glod 



Sken klippans hjessa purpurrod, 



En rysning skakades hon af 



Och sjo'nk rnetl dan i djupets graf. 



Och klippans minne sjongs i skog 

 Af trast och naktergal; 

 Men droppen, som mot ljuset log, 

 Sig tyst i mullen stal, 

 Och obesjungen vattuade 

 Hon spada blomsterrotterne, 

 Och hvar ett hinder henne slog 

 For samma talamod det dog! 



O tysta kraft, som utan skryt 



Och buller malet nar, 



En vag for ljuset magtigt bryt! 



Ty om an tusen ar 



Den stolta klippan trotsar dig, 



Suart bojer likval hjessan sig 



Och faller for din makt till slut, 



Fast chord du ditt verk fort ut! 



Och hvad ar verldens hela makt, 

 Hvad ar erofrarns narnn, 

 Som segrande, fran trakt till trakt, 

 Bars uti ryktets famn 

 Hvad ar nationers kampasang. 

 Hojd under buller, brak och bang, 

 Mot talamodets tysta strid 

 Hos liten vattendroppa blid? 



