123 



raed verklig fransysk abandon)) 5 var svenska hufvudstad, 

 dess fornamsta offentliga personligheter, dess journaler, tea- 

 trar, dess lynnen och egenheter. Man undrade och m:r 

 Eouel och bans arbete blefvo foremal for en liflig tidnings- 

 polemik. Hvera var ban? hvem hade sett bonom? Ingen 

 visste det. 



Nagra ar forut bade den beromde foljetonisten Jules 

 Janin i Frankrikes bufvudstad utgifvit ett arbete, kalladt En 

 vinter i Paris, ofversatt, enligt en uppgift i forordet, fran 

 en mycket noggrann ocb mycket sanningsalskande berattelse, 

 som kommit ofversattaren tillhanda fran Coopers ocb Was- 

 hington Irvings land. Fran Nordamerika skulle saledes denna 

 bok forskrifva sig, som med sa mycken skarpa, sa mycken 

 ironi gisslar de parisiska darskaperna, sa lifligt malar depu- 

 terade kammarens, teatrarnes, jouraalernes, advokatbankarnes 

 ocb sjelfva kyrkornas mest ryktbara personligheter. Men 

 parisarne lato icke mystifiera sig. De insago genast att in- 

 galunda wnagon af de blonda, kalla, stela sonerna fran den 

 stora republiken af anglosacbsiskt ursprung kunde vara for- 

 fattare till denna passionerade, lifliga, hanforande teckning, 

 der entusiasmen lagade, qvickheten gnistrade, ironien spelade 

 i hvarje rad. De funno mer an val, att denna Vinter i 

 Paris icke blifvit skildrad af en nordamerikanare, utn af 

 en parisare. 



Jules Janin formadde salunda icke lana at sin stil den 

 lugna hallning, den forstandiga berakning, den stundom trot- 

 tande vidlyftighet, sorn utmarker de amerikanska skriftstal- 

 larne. Detta borde dock ha varit bans uppgift, i fall ban 

 onskat blifva trodd. Parisarne smalogo och de hardt med- 

 farna namnens egare visste nog hvem de skulle soka med 

 sin vrede, visste nog att Atlanten ingalunda lag emellan 

 dem och den forfattare, som sa skoningslost blottat deras 

 svagheter. 



