119 



ban nedlagt hela sin sjal, blottat sitt lijertas iidla foresatser 

 under den tid, som foregick borjan af nans sjuklighet. Den 

 unge Domaren med sitt allvar, sin rattvisa, sitt skarpsinne 

 och sitt adelmod ar ingen an nan an fprfattaren sjelf i detta 

 skifte af sin lefnad. Tyvarr ville icke himlen forunna honom 

 kraft och helsa att fortsatta detta vigtiga och ansvarsfulla 

 kail, for hvilket han dock syntes danad af naturen och till 

 hvilket bade bojelse och anlag iorde honom. Den friska 

 fargen pa bans kinder forsvann alltmer, gestalten blef lu- 

 , tande, ogat forlorade af sin eld ... En inre sjuklighet 

 undergrade smaningom bans krafter och tarde pa lifstraden. 



Det var ma ban da under infiytandet af denna begynnande 

 sjuklighet, som det i flera fall rnarkvardiga skaldestycket 

 "Den sisla Menniskan" diktades. 



Det ar en dyster fantasi, som genomgar detta sist- 

 namnda sty eke. Samma arane som Lidner behandlat i "17- 

 lersta Domen", ligger till grund for den Kullbergska dikten. 

 Framstallningen ar dock olika. Verldsklotet springer icke 

 liar sonder under forstorelsens slag det ar endast meimi- 

 skoslagtet, som sa smaningom forsvinner, skordadt af har- 

 jarens lia. Materialismen, lattsinnet, lasten, gudlosheten ha 

 natt sin hojd. Det ar som i Noachs tider, men det finnes 

 ingen enda fortjerit att skooas. Ofverallt ofverallt ljuder 

 laran : 



Bjud bagarn gosse, bjud deu festligt braddad, 



Ma skurnmet stanka trotsande mot skyu! 



1 lifvets imgdoinsvar pa rosor baddad 



Jag dyrkar ogonblioket, som forsyn. 



Mat himlens hojd och hafvets djup med tankan, 



Snillrike dare! hjelte vinn en verld! 



En verld for mig jag trollar fram med rankan, 



Och bagarns djup ar ock en forskning viird. 



Kom, ljufva taroa, slingra elfenarmen 



Ornkring min bals! I yra lekars ras 



Vid mina kyssar festligt rodne barmen 



Ha! ser du der var bild i vattnets glas? 



