118 



bergs prosaiska skrifter ocmotstandligt banat sig en vag till 

 den lasande publiken. En orattvis kritik en kritik, som 

 icke formar skilja person ifran sak, utrattar i det hela taget 

 ganska ringa. Den vinner mahanda ogonblickets triumph, 

 men sanningen tager dock forr eller sednare ut sin ratt, 

 likasom icke heller det valdigaste utpuffande af daligt eller 

 medelmattigt kram nagonsin formatt skanka en varaktig 

 glans at nagot namu. 



Men en framtid, och ganska lang, ar otvifvelaktigt be- 

 skard at manga af Karl Kullbergs skapelser. Vi vilja icke 

 tala om En ung mans niemoirer eller En dansos' bekan- 

 nelstr, hvilkas nagot tvetydiga innehall forrada den unge, 

 lekande, sinnligt malande eleganten. Men nagra ar forfloto 

 och lifvets allvar trangde sig alltmera in pa den forut 

 sa njutningslystne ynglingen, for hvilken riqjets retelser suart 

 nog forlorade sin ofvervagande trollkraft. Han lemnade 

 Stockholms lysande salonger, soireerna hos Brahe, promena- 

 derna och kafeerna pa Djurgarden, teatrarnes hvimmel, dan- 

 sosernas budoirer . . . Han insag snart det tomraa, ihaliga, 

 andefattiga i det lif, at hvilket ban med ungdomlig han- 

 forelse ofverleranat sig. Han skyndade till Upsala, for att 

 afsluta sina juridiska studier och egnade sig sedan med all- 

 varlig ifver at sitt kail sasom tillforordnad domare i lands- 

 orten. Under denna tid hvilade dock icke bans penna och 

 ban skankte oss: G us la f den 3:dje och hans Ao/(1839), 

 Dojnaren (1842), Genremalningar af en plankslrykare 

 s. a. Den sisla inenniskan, skaldestycke (1843.) 



Bland dessa arbeten utmarker sig Gustaf d. 3:dje och 

 hans hof i framsta rummet geuom en stil och en framstall- 

 ning, i elegans taflande med de litterara koryfeernas under 

 sjelfva det skildrade tidehvarfvet. Domaren ar en roman, 

 som i alia afseenden fortjenar namnet svensk och i hvilken 

 forfattaren med sakra drag tecknar karakterer och situationer 

 ur det svenska folklifvet pa landsbygdeu. I Domaren bar 



