117 



spiration, vardig ett ba'ttre ode an att sonderslitas af parti- 

 hatet eller afunden. 



Karaktererna aro djerft tankta och till storsta delen val 

 genomforda, om man undantager den heliga Brigittas, hvil- 

 ken ar temligen misslyckad. Carl, hennes son, bar svurit 

 trohet at en annan qvinna, en af nordens dottrar, sorn lang- 

 tande bidar bans aterkomst. Hans forrader! mot benne ar 

 ett tillrackligt motiv till den tragiska skuld ban adrager sig 

 ocb for hvilken ban slutligen faller. Men Brigitta, bans 

 moder, den stranga beliga qvinnan, fordomer val bans nya 

 bojelse ocb uttalar sin sorg ofver bans mened ocb likval 

 tvekar hon icke att slutligen valsigna de bada alskande. 

 Detta ar ett stort misstag, men bade varit latt bjelpt om 

 forf. latit Brigitta val icke forbanna, mefi dock forskjuta sin 

 son, hvarvid den beligas vrede blifvit ett ytterligare motiv 

 till nedkallande af hamndens askor ofver bans hufvud. 



Men vare huru som heldst man ma doma b&rdare 

 eller mildare sa mycket star fast, att den unge forfatta- 

 rens iorsta dramatiska skapeise pa det bittraste ocb oratt- 

 visaste iorfoljdes af den offentliga kritiken. Vi vaga dock 

 pasta att Svenskarne i Neapel, efter en partiel omarbetning, 

 annu i dag skulle kunna med framgang gifvas pa var seen, 

 synnerligast om vi annu hade en m:lle Hogqvist for Jo- 

 hannas, en Hyckert for Carls och en Almlof, i sina unga 

 dagar, for en Salernos karakterer. 



Karl Kullbergs motgang, sasom dramatisk forfattare, 

 i fall den ens kan kallas for motgang var langt ifran 

 att nedsla bans mod. Men ban egnade hadanefter sin rika 

 fantasi at ett annat hall, for hvilhet ban utan tvifvel egde 

 en mera afgjord fallenhet at novellen och romanen. 

 Eraedlertid ronte ban iifven pa detta fait ett ganska bittert 

 bedomande af den tidens kritikaster, hvilka icke kunde for- 

 sona sig med den litterare kammarjunkarens omgifning och 

 aristokratiska sympathier. Detta oaktadt hafva Karl Kull- 



