111 



baruets, hvars framtidshirnmel iinnu hanger full med gyllene 

 stjernor sora lanade sin adel at orden och siillsamt pa- 

 rades med den bradmognade ynglingens vidstrackta insigter 

 och klara latt flytande framstallning, ofvergjuten af denna 

 medfodda, rika, allt betviogande poesi, som endast at fa dod- 

 liga blef skankt till en trostande. genie, med nektarbagarn 

 svalkande, hugsvalande i lifvets strider, pa oknens strat! 



Och denna genie foljde den unge talaren hans korta, 

 oroliga, ofta tornbestrodda bana igenora, lion lade sin 

 hand pa hans feberheta panna, hon laskade hans brannande 

 lappar med dryck ur gyllene biigare, hon slot den ensamme 

 vandraren till sitt hjerta, hon gjot sitt milda sken i hans 

 brost, del sorgens och dodeus skuggor narmades och hon star 

 annu med facklan upp- och nedvand, lutad vid hans nyss 

 oppnade graf! 



Men da i den skimrande kungasalen pa Kalmar slott, 

 stod hon bredvid sin alskling for att bevittna hans seger. 

 Hon lade allt i rosenrodt framfor hans blickar. Lifvet, tram- 

 tiden var ingenting annat an en skon, olympisk vadjoban, 

 med sina modor, forsakelser -- det ar sannt men ock 

 med sina vunna segerpris, ' sin lager, sina kroner. Och 6f- 

 ver denna. grekiskt tankta taflingsban hvalfde sig en nordisk 

 himmel, der den blagula svenska fanan svajade lor vinden, 

 ty svensk framfor allt var ynglingeri i denna stimd da ban 

 utbrast: 



Likasom Hella's infoding, den prisade Alfeus, under hafvet 

 doljer sina vagor, men snart ater framqvaller pa Siciliens 

 strand, likasa skall Gustaf Adolphs rykte standigt uppga med 

 oiordunklad glans. Det lefver annu artusenden liarei'ter. Helt 

 nara for detsamma ligger nasta sekularfest, ty evigheten rak- 

 nar med solar. Da vagga traden ofver vara grafvar sina 

 kronor i hostvinden ett annat slagte, kanske battre, kan- 

 ske samre, ar da samladt har, men det ar samladt for 

 samma andamal, som vi i dag, att fira Gustaf Adolphs minne. 



