84 



hufvud sjonk tillbaka pa orngottskudden, bans ogon tillsloto 

 sig, och fran hans brost horiles nagra djupa suckar. Ingrid 

 skyndade ut i yttre rummet for att hemta vatten, ty karaf- 

 finen pa bordet var tomd. Nar hori aterkom mottog hon 

 Rolfs sista blick, det bristande ogat vande sig annu i doden 

 at henne. Sa soker blomman i sin domnande kalk att fanga 

 sista skyraten af aftonsolen. 



De sofvo bada, far och dotter, Elins lockar blandade 

 sig med Rolfs, sa nara lutade den lilla sitt hufvud mot fa- 

 drens. Badas somn var sa stilla och lugn, att man icke 

 kunde fornimma ett ljud af andetagen, men ack, de skulle 

 vakna till olika syner. 



Dock kan saligheten bjuda pa skonare syner, an 

 lifvet och solen och dagen bjuda den oskuldsfulla lilla, som 

 vaknar och helsar med ett leende Guds herrliga skapelse? 



Ingrid sjonk ned pa sina knan vid de bada sofvandes 

 ba'dd, hennes hjerta brast icke, hon danade inte ens, men i 

 hennes brost tog smartan ut sin fullaste ratt att mejsla sja- 

 len till en brud for himmelens brolloppssalar. 



Aren gingo for gladjen sin bevingade, for sorgen sin 

 suackgang, men Ingrid tynade icke bort, hon skotte sina 

 pligter, hon lefde fram sitt lif med en sorg efter Guds sinne. 

 Tidt och ofta vandrade hon, foljd af sin granade far och 

 sin lefuadsglada lilla fosterdotter, till en graf pa nya kyr- 

 kogarden, putsad, omhuldad och fin, sasom blott karlekens 

 hiinder kunna stada kring den dodes bostad. Pa grafstenen 

 lastes blott de enkla orden: Han hvilar har. 



Ora sommaren tillbringade den lilla familjen sitt lif pa 

 pastorsbostallet vid Rodvalla for att fa vara wnarmare Kam- 

 marradet, som det hette, och der firade de tvenne ar efter 

 Rolfs dod Adalgisas brollopp med en ung hederlig kommini- 



