81 



llolf hade manga mellanstunder af sans, men under 

 dessa stunder talade ban fbga, ban ville endast halla sina 

 bada englars, sasom ban kallade Ingrid och Elin han- 

 der i sina ocb derefter bangde ban med sina tarfyllda ogon 

 oupphorligt fast vid deras oroliga ansigten 



Fyra veckor hade forlupit, men annu gafvo lakarne in- 

 tet hopp. Den sjuke ville icke hora talas om nagon radd- 

 ning, ban onskade sig blott doden. Den skrackfulla till- 

 dragelsen hade icke kunnat hemlighallas, och man afbidade 

 blott patientens forbattring for att borja en laglig under- 

 sokning. 



Men Ingrid vakade taligt vid hans badd och lilla Elin 

 larde sig smaningom alska denne fader, for hvilken hon i 

 borjan hyste sadan fruktan. Brukspatronen delade troget 

 Ingrids alia omma omsorger, det syrites liksom ban i hvarje 

 den mirista handling ville godtgora hvad ban af karlek och 

 svaghet forbrutit mot fostersonen. Ocksa var allting godt 

 dem emellan, och tusende ganger bad Eolf sin trogne var- 

 dare forlata hans bitterhet och otacksamhet. 



Det var en afton i femte veckan efter den tiagiska 

 tilldragelsen. Doktorn hade nyss aflagsnat sig, och bruks- 

 patronen, Ingrid och lilla Elin hade grupperat sig kring 

 lampan nara den sjukes sang. Ingrid laste hogt ur bibeln, 

 sasom hon brukade, sa ofta Eolfs krafter tillat honom att 

 lyssna till hennes ord. 



IS T ej 3 Ingrid,)) hviskade Eolf, min sjal kan icke fral- 

 sas, jag bar brutit for mycket.. Horde du ej hvad Paulus 

 sade nyss: Afund, mord, dryckenskap, frasseri och sadant 

 mer, de sorn sadan a gora skola icke arfva Guds rike. 



Men Ingrid svarade honom ej med sina egna ord, hon 

 laste blott vidare i den heliga boken och i hennes milda 

 stamina gjot den iunerligaste tro och ofvertygelse sin him- 

 melska balsam for den lidande. Hon laste Pauli bigt om 

 sig sjelf: Jag som tillforene var en forsmadare och en for- 



