78 



Ett askmoln af raseri omtocknade Rolfs fornuft. Att 

 ho'ra nodropen fran den arraa flickan, af sin egen moder un- 

 der hanskratt lemnad att skandas af nagra rusiga sallar;att 

 tanka den olyckliga fallna system lianas for sin trangtan ef- 

 ter raddning, sin karlek for Fralsarens heliga bild, och att 

 sjelf ej kunna ta ett steg till hennes hjelp, Eolf kunde 

 ej fordraga allt detta. Med jernfingrar grep ban modren i 

 armen. Hvar ar riyckeln! rot han med thordonsstamma. 



Men Sibyllan, som fraktade en valdsam seen, kastade 

 nyckeln ut genom fonstret, hvllket stod pa giant bakom den 

 stjernbetackta gardinen. 



Pa grannens gard! gackades hon, vi fa val reda pa 

 den om en stund. 



Annu en gang kastade sig Eolf med ursinnighet mot 

 dorren, men denne, af gammaldags fast konstruktion, trotsade 

 alia bans anstrangningar. 



Sesa, Eolf, min gosse, stafja ditt vilda sinne, du har 

 val inte kommit hit for att jaga mina hyggliga kunder pa 

 porten ? 



Det fortroliga duordet en moders rattighet, men be- 

 gagnad just nu och under flinet ofver sonens vanmakt 

 de fornyade ropen pa hjelp fran system oeh det fracka lugn, 

 hvarmed de ahordes af modren, champagneruset, som annu 

 icke uttomt sina krafter, fortviflan ofver att kanna sig fodd 

 till verlden af den uslaste qvinna han hittills lart kanna; 

 allt forenade sig for att forvilla Eolfs fornuft. Han stor- 

 tade fram till Sibyllan, grep fast i den massiva forgyllda 

 broncekedjan kring hennes hals och fragade med en rost, 

 som darrade af vrede: 



Men har du da aldrig fruktat for Guds hamnd? 



wKanner inte till den herrn, tids nog gor man sa led- 

 samma bekantskaper.w Sibyllan sokte losgora Eolfs hand 

 fran halskedjan. 



