77 



^Atminstone halfsysterv, skamtade modren frackt, det 

 6 frig a kan man icke sa noga specificera. 



0ch delta barn bar ni uppfostrat till lockbete pa er 

 usla fodkrok, ammat henne upp till lastbarbet och sedefor- 

 derf? Ocksa henne s sjal bar ni forspillt? Eolfs ogon 

 gnistrade. 



Man ska val pa nagot salt skaffa fodan at sej ocb de 

 sina. Ar ni lasareprest, sa vet jag inte bvad ni bade bar 

 att gora; jag bar visat manga sadana pa dorrn forut. 



Rolf talkie sina bander ned af forvaning. Under manga 

 skepnader bade ban dromt sig mojligheten af att aterse sin 

 mor, men att i denna hjertlosa, elandiga, fracka qvinna 

 skada sina dagars uppbof, detta forefoll bonom som hojden 

 af all mensklig olycka. Att pa detta belleberg utsa fron till 

 anger ocb battring insag ban att ingen jordisk varelse var 

 vuxen. Med ett uttryck af outsaglig smarta och forakt stir- 

 rade ban pa denna blottade modersbarm, som blandande hvit 

 gaf sig till pris at hvarje vallustings blickar, men under 

 hvars snoyta hvarje blomfro af qvinlighet, blygsarabet ocb 

 dygd for evigt forfrusit. 



Ett skri fran Adalgisas rum vackte honom till besin- 

 ning, men in nan ban fick tid att lyssna efter ljudets bety- 

 delse, bade redan Sibyllan vridit nyckeln ur laset och fatt 

 dorr en stangd. 



Hvad ar det for rop derinne? fragade Rolf, i det ban 

 forgafves uttomde sin kraft pa att oppria dorren. 



Ett haftigare rop af bjelp trangde anda ned till djupet 

 af Rolfs hjerta. Ge mig nyckeln ! rot ban till modren, 

 som barrikaderade vagen till sin dotters raddning. 



Blanda er inte i andras affarer, hanskrattade den 

 bjertlosa. Lat ungdomen rasa, ungherrarna a' for artiga 

 att ta lifvet af flickan. Hon kan behofva sig en lexa, den 

 hallstarriga. 



