74 



Lat mig vara ensam - - nagra minuter med denna 

 Pythia. Jag vill ensam bora framtidens domslut.)) 



Det lag nagonting sa feberaktigt i Rolfs ord, bans ogon 

 stralade i ofvernaturlig glans, man visste ej hur man skulle 

 tyda bans begaran. 



Han bar blifvit betagen i hexan! skrattade Uno. 



Ga, ga! ropade Rolf nastan bonfaliande. 



\ T i ska val foga oss efter svarmarens 6nskningar, ut- 

 brast Skoglar, annars komma vi ingenstans med det brus* 

 hufvudet. Kom go' vanner och hjelp mej att ga genom 

 lyckta dorrar, jag maste in till min skona Magdalena. 



Man foljde, under skrattsalfvor och gratulationer till 

 Sibyllan ofver hennes nya erofring, Skoglar in till Adalgisa. 

 Rolf reglade dorren efter den stojande skaran. 



Han gick med korslagda armar ocb med beslutsamraa 

 blickar fram mot ziguenerskan. 



Kanner ni inte igen mig; ar det ingenting i miria 

 drag som erinrar om en gammal bekant?)) Rolf fixerade 

 benne skarpt. 



Nej, min biista herre, jag minnes mig aldrig ha sett er forr. 



Jag begar inte att ni skall lyssna till naturens rost, lyssna 

 endast till minuets. Har ni glomt den lille gossen Rolf? 



En hastig blekhet flog ofver den tillfragades ansigte, 

 men den var om ett ogonblick sparlost forsvunnen. 



Nej, min unga herre, jag bar aldrig kannt nagon med 

 det namnet. 



Rolf sokte samla alia sina af ruset forstrodda tankar i 

 en enda brannpunkt. 



Sag mig, nyttjar ni annu smink, min nadiga?)) 



Aterigen flog ett moln af oro ofver qvinnans ansigte. 



Min by bar aldrig behoft nagra bjelptrupper*, svarade 

 bon spotskt. 



Men Rolf hade oformarkt doppat snibben af sin nas- 

 duk i vattenglaset; ban narmade sig bordet ocb kortlekarna 

 och tvingade sig till ett smaleende. 



