73 



spelade raed, for att imponera pa Rolf, som med ett sati- 

 riskt loje betraktade anor<lningeri af det hela. En qvinna 

 raellan fyrtio och femtio ar, och i hvars ansigte annu gom- 

 des manga spar af forsvunnen skonhet, intradde, kladd i en 

 fantastisk ziguenarkostym, raed nakna armar och med en, af 

 en tjock bronzkedja smyckad, hals, hvars plastiska rundning 

 annu kopslog om askadarnes beundran och vittnade om be- 

 hag, dem tiden hittills helt och hallet tycktes ha skonat. Hon 

 tande de bada stearinljusen och oppnade hogtidligt kortle- 

 karna med den eleganta pappersknifven. Slutligen kastade 

 hon en spanande blick kring samlingen ; den stannade hos 

 Rolf. Det lag en nastan infernalisk glod i stralarne fran 

 dessa stora, bruna ogon, och i deras skimmer fick hela an- 

 sigtet ett atersken af ungdomlighet och skonhet. Man kunde 

 tydligen igenkanna modren till den tjusande Adalgisa. 



Ni 6'nskar kanna era kommande oden, rain herre? bor- 

 jade hon med en ton af hogtidlighet, som forefoll nagot the- 

 atralisk. 



Ja, min adla dame, svarade Rolf med en ton af lik- 

 giltighet, som var amnad att tillintetgora sierskans impone- 

 nerande hallning. 



Dessa herrai* kunna vittna om min konst och om kraf- 

 ten i mina kortlekar.)) 



Yi vittna alhi! hviskade forsamlingen. 



Men Rolf stod der som forstenad, hans kinder blek- 

 nade, hans lappar skalfde. 



Hvad gar at dig, Rolf ? fragade alia med deltagande. 



Ge mig bara ett glas vatten, jag qvafs, jag blir galen ! 



Man skyndade ut efter vatten. Rolf slukade den ky- 

 lande drycken; han tycktes aterfa sin sansning. 



Sibyllans under!)) ropade man skrattande. Hon slog 

 den klentrogne med fasa och forskrackelse. Han bafvar nu 

 for sina 6den! 



Svea; 1858. 5 



