70 



som var oemotstandligt de stojande gasterna att trada in i 

 salougen. 



Corpo del diavolo ! utbrast Rolf och gnuggade sina 

 nastan blandade 6'gon, hon ar skon, skon sora en malares 

 saligaste drom, skon som en af Neapels dottrar! 



Elle est ma fiancee, hviskade baron Skoglar med en 

 min af segergladje och svartsjuka, sluka henne da inte sa 

 der med dina glupska ogori ! 



Skola vi beskrifva salongen, mitt herrskap? Nej, 

 man skulle behofva ett belt kapitel, om man vilJe granska 

 hvarje detalj i detta rum och dess karakteristiska betydelse 

 for egarinnorna. Vare det nog sagdt, att sinnet for smak 

 hade fa representanter bland dessa forgylda emmor, dessa 

 nagot frivola gravyrer och dessa tusen sa kallade konst- 

 saker, hvarmed atheniennerna voro ofverfyllda. Anblicken 

 af det hela sade en genast, att i denna bostad elandet hade 

 kladt sig i en skmd af paljetter. 



Men hvar ar Sibyllan^* fragade Uno, hon skall gora 

 tjenst i afton; bed henne anordna sitt tempel; lion skali 

 fortalja en ung roraare om bans blifvande oden. Adalgisa 

 slipper spa; lion skall vara var vJirdinna. 



Sancta Rosalia skyndade att verkstalla Unos befcillningar 

 och Adalgisa gjorcle nu ensam les honneurs. Med fyndig- 

 het och qvickhet, men med en oblyghet, som tycktes vara 

 henne ett behofligt vapen, besvarade hon ungherrarnes nar- 

 gangna fragor och anrnarkningar. Man betraktade gravy- 

 rerna pa vaggarna; slutligen kom man in i Adalgisas eget 

 lilla rum och till en tafia, ofvertackt med ett gront for- 

 hange, igenfastadt omsorgsfullt med knappnalar. Alias ny- 

 fikerihet retades och Skoglar uppfordrade Adalgisa med af 

 svartsjuka gnistrande blickar, att genast afsloja deriiia tafla, 

 som var honom alldeles obekant. Den unga flickan hoppade 

 upp pa en stol och forklarade i kraftfulla ordalag, att forr 

 skulle de fa slita henne sjelf i stycken, an hon skulle af- 



