67 



Middagen hade varit lucullisk, Hasselbacken hade 

 dukat opp sina lackraste ratter och sina yppersta viner. Pa 

 det nastan alltfor hogljudda stojet i vagnarne kunde man 

 hora att Septetten varit belaten med siri dag; det hande 

 ungherrarne till och med ett och annat afventyr medhattarne, 

 som icke forstodo att lampa sig efter alia krumbugterna hos 

 deras svigtande egare, och hyrkuskarna maste atskilliga gan- 

 ger uppfiska de hufvudbonader som folio of'ver bord. Man 

 stannade vid Gustaf Adolfs torg. Klockan slog elfva i Ja- 

 kobs kyrkotorn. Septembermanen dolde sig i en florshut'va 

 nastan lika bastant som Bottenopparnes, men tack vare gas- 

 lagorna fanns det dock ljus tillrackligt for en fotpromenad. 



Mina herrar! utropade baron Uno, nagot valhandb> 

 om lapparna. Hvad dje e velen ska vi hitta pa for pi- 

 kanta saker att roa var Eoare Eornare med i qvall. Det 

 ar for tidigt och for brack rack back brackigt att ga 

 och lagga sig sa hiir dags. Hvad sags? Ska vi gora en 

 visit hos Sibyllan och presentera Eolf for lilla Adalgisa? De 

 kunde bli ctt par rypp pypp ypperliga modeller for ho- 

 nom begge tva. 



Topp ! Vi presentera honom hos Sibyllan ! Ijod det i 

 chorus. 



Man promenerade under en skarmytsling af infall, eder 

 och qvickheter, riktade mot Stockholms gatulaggningsbesty- 

 relse pa de smala trottoarerna framat Regeringsgatan. Skog- 

 lar tog| Eolf under arrnen. 



Victoria, mina herrar! Jag kanner pa Eolfs kryss- 

 ningar att vi inte forgatit vara pligter som vardar. Han ar 

 mig en riktig slingerbult. Stopp lite! Vi ska stanna 

 har ett ogonbtick och presentera var arade gast om inte i 

 sa atminstone for brukspatron Elgensvards hus. Deruppe 

 tva trappor opp bor gubben och gumman, jag sager gum- 

 man, ty hon har alltid forefallit mig sardeles gummaktig. 



