65 



Der ha vi honom, der ha vi RolfU Ijod det i chorus 

 fran en tropp unga eleganter, pa hvilkas rodnande kinder 

 och pannor minnet af en glad frukost stralade som en af- 

 tonsol. Fan, hvad han ser bra ut, ser ut som en RomareN 



Han har allt blifvit gammal, menade ordforanden i 

 saJlskapet Botten opp. Lat mig se, han har varit borta 

 nu i tre ar, han ar saledes bara tjugutre ar, men nog fan 

 ser han ut att vara tjuguatta, likavisst sora jag ser ut att 

 vara trettio. 



Italiens varma klimat gor en gammal i fortid,)) an- 

 markte klubbmastaren Skoglar. 



0ch Italienskornas karlek bleker afven de rosenrodaste 

 kinder,)) tillade ryttmastaren P. med en min af reseerfarenhet. 



Valkommen, Rolf, valkommen storrymmare! valkom- 

 men Eomare! valkommen Rafael, Murillo, Correggio! 



Man oraslot Rolf pa alia sidor, kramade hans bander 

 och klappacle hans axlar. 



Ser du! utropade baron Uno med en storartad gest. 

 Bottenopparne aro trogne i lif och clod. Safort jag namnde 

 om din aterkomst samlades vi alia till frukost, och nu van- 

 tar oss middagsbordet ute pa Hasselbacken. Handelsen 

 gjorde att sex af dina trogne voro som resande samman- 

 forde i Stockholm.') 



Kanske du ar bjuden till middag hos brukspatron 

 Elgensvard; da kan jag saga dig hans adress? Det var 

 Skoglar, som gjorde denna satiriska fraga. Han kande allt- 

 for val till brytningen mellan Rolf och fosterfadren. 



Hur lefver verlden med det gamla tjurhufvudet? fra- 

 gade Rolf med dyster blick. Alltsedan han skickade mig 

 for tva ar sedan sin grandiosa allmosa pa tiotusen francs, 

 och forklarade alia band oss emellan upplosta for evigt, sa 

 har jag inte hort af honom. Jag sande honom naturligtvis 

 pengarna tillbaka och har sedan dess lefvat pa min talang, 

 elandigt ibland, furstligt ibland, men alltid fri och oberoende. 



