61 



och sjelff6rakt. An lyftade han upp sin panna med frack- 

 het och hanlog at Ingrids trangbrostade asigter, henries 

 fadda qvinliga blygsamhet, som inte kunde fatta karlekens 

 natur, inte satta sig in i en lidelsefull ung mans manga 

 frestelser, utan ville af den inskra'nkta vuen fran hennes 

 lilla nurinecell bedomma verldens utseende. An sjorik han 

 samman som en forkrossad brottsling och ansag sig ej vard 

 att kyssa fallen af Ingrids kladning. 



Sorlet och munterheten derinne i ateliern hade inte 

 mera nagra gransor; fran pianots strangar Ijod en apell till 

 dans, som fran vals och galopp ofvergick till Cancan, 

 denna dans, i hvilken man dansar sig upp till himmelriket 

 raka vagen genom helvetet, sasom en af Rolfs vanner 

 hade beskrifvit den. Han fattade i dorrlaset, tonerna och 

 gladjeropen lockade honom med sirenstamma; han behofde 

 storta sig fran den svindlande hojden af sorg och smarta 

 hufvudstupa ned i gladjens < afgrimd. 



Hans sinnen omtocknades, champanen jagade undan 

 bloden i hans adror; derinne skallade brudens gladaskratt; 

 han vred om nyckeln; da tyckte han sig se ett moln sanka 

 sig ned mellan honom och dorren, och ur molnet framtradde 

 madonnan med Jesusbarnet; men madonnan tog smaningom 

 Tngrids drag och Fralsarens gloria tycktes svafva kring hennes 

 lilla fosterdotters hufvud. 



Eolf stortade som en vansinnig och utan hufvndbonad 

 utfor trapporna, uppnadde sitt hem, packade in sina saker 

 och befann sig om ett par timmar som hyresgast i ett wmai- 

 son meublee pa den aflagsna rue du petit moine. 



Tva dagar derefter hade han lyckats, utan att upptackas 

 af sina umgangesvanner, smyga sig bort fran Paris, och ma- 

 let for hans resa blef nu Rom. 



Vi veta icke om bruden lade deuna brytning midt 

 under sjelfva brolloppsfesten sardeles mycket pa hjertat; vi 



