52 



predikade flit och idoghet. En liten jernbro af latt och 

 vacker konsiruktion sammanband de bada tvarbranta stran- 

 dcrna, hvars stenvaggar doldes af en yppig gronska och 

 lummiga loftrad, uppvuxna ofverallt i springorna mellan 

 klippblocken. Om forgrunden var vild och dyster i den 

 skona tafla, som upprullades fran grottan, sa var bakgrun- 

 den sa mycket mildare, ty leende angar och beteshagar kan- 

 tade an pa ena sidan, medan Eodvalla park med sina sling- 

 rande gangar, sina sma broar, tempel och bersaer, och langst 

 bort den vackra halmgula byggningen i Italiensk stil och 

 med hvita ornamenter, gafvo at den motsatta sidan en pra- 

 gel af trefnad och frid, som armu mera framkallades af kon- 

 trasten med forgrunden. 



Kammarradet och Ingrid hade flyttat ett par af sto- 

 larna i grottan langre fram pa platan derutanfor och sa nara 

 jernstaketet att de hade en ofverblick ofver hela det skona 

 landskapet. Manen hade gomt sig i ett dok af liitta skyar 

 och dragit for nagra minuter ett skymriingens flor ofver alia 

 foremal, sa att anblicken af det hela forefoll nagot hemsk 

 och dromlik. 



0m inte hammaren och forsen dernere storde den 

 fullkomliga tystnaden, sa vore detta just en stund for ber- 

 gets andar att komma fram och halla oss sallskap, eller hur 

 lilla farbror?)) 



Nej, kara barn, jag vill heist vara pa tu man hand 

 med dig en stund, och har ska ingen stora oss. 



Na, hvad kan farbror da ha att saga mig, som be- 

 hofver sa mystiska forberedelser? 



Jo, min flicka, du ska fa hora en galenskap. Visst 

 kunde jag resa harifran, visst kunde jag do, utan att omtala 

 den, men jag har nagonting att ge dig, en gafva, som 

 skulle synas alltfor adelmodig, om du ej kande gifvarens 

 bevekelsegrunder. Jag vill inte vara battre an jag synes, 



