49 



som ett moln ur bans armar, och hviskade smaleende och 

 rodriande: Ingenting nil, allt dd! 



Men dorrarna slogos med vildt buller opp derutanfor i 

 korridoren och under sangen IYdjd i hjertan och pokaler 

 narmade sig Bottenopparnes med Eyttmastaren Alexis P. 

 forstarkta karntrupp. Eolf skyndade sig att frandraga reg- 

 larna, och forsvann med sitt skona byte, for att vid foster- 

 fadrens brost mottaga haftiga banner och hjertlig forlatelse 

 sarat valsignelser till den forestaende resan och det vinkande 

 malet. 



Och ingen menniska fragar efter Kammarradet! 



Kammarradet gick der af och an i sitt rum, lika punkt- 

 ligt fast mera tyst an en pendel. Han hade sa mycket att 

 pyssla med, han holl pa att packa in till sin Stockholms- 

 resa, ty bans peraiissionstid var ute, och ingen menniska 

 kuude packa en kappsack battre an Kammarradet. Derfor 

 gjorde han det ocksa alltid sjelf. Se bara pa den der svarta 

 fracken, hur val han ar hoplagd, och skjortorna sen, och 

 strumporna, upptrafvade som skyddsvallar kririg de hoga, 

 starkta loskragarna. Det finnes ingen vra i kappsacken som 

 irite bar sin sarskildta bestammelse. 



Det ar da fan a(t folk som bar formogenhet ska ga 

 och skrapa i statens tjenst, puttrade brukspatronen, och 

 vara beroende af permissioner. Det blir ju sa tomt, som i 

 ett ' kammarradsbufvud, efter dig och Eolf. Men ingen tan- 

 ker pa mig, om jag dor af ledsnad, sa nyttjar inte en katt 

 krusflor for det. Och hvad ska vi med det bar Rodvalla 

 langre? Eolf bar svurit att aldrig mera satta sin fot bar, 

 och jag kunde inte pa riagra vilkor fa honom att resa hit 

 under de tre dagar ban vantade pa tyska angbaten. Han 



