47 



verskifva kunna vi ja tanka oss ett sanningens ovanskliga, 

 omutliga vittne fran sjelfva liimlen. Har ryktet sagt sannt, 

 da det tisslat om ett karleksforhallande mellan dig och Anna? 

 Hvad betyder ditt paket till gamla mjolnar-Karin, ocli hvad 

 betyda dina egna ord nyss: stackars Anna! skall du be- 

 dragaren forbannna? Du marker att jag hort allt. 



Jasa, du bar lyssnat, Ingrid. Eolfs rost darrade 

 af orb. Han sokte undvika ett svar. 



Jag bar icke lyssnat eller spionerat, ty att lyssna till 

 dessa skona toner ansag jag ej som svek, jag kunde icke ana 

 att du skulle gora din bigt infor oppet fonster och sa ilia 

 vaktade dorrar. Naa, Eolf, du tyckes drqja med ditt 

 svar. 



Eolf kande med sig att bans karleks val eller ve vagde 

 pa bans lappar, ban erinrade sig Ingrids stranga begrepp om 

 dygd ocli beder, men bans egen sjal var for mycket grumlad, 

 for att kunna fatta hela adelheten bos en alskande qvinna, 

 som vill forlata, omvanda, forbattra. 



Eolf tog Ingrids ena band och lade den smekande mel- 

 lan sina. Det amne ban gick att vidrora var af sa omta- 

 lig art for en oskyldig flickas ora, att Eolf undvek att lata 

 sina blickar mota Ingrids. Han betraktade i stallet hennes 

 lilla fina hand, hvars mjuka koiiturer annu mera mildrades 

 af manskenet. Ingrid tackade honom i sitt hjerta for denna 

 finkansligbet. 



Hemligbeten i en af mina v aimers forballande till Anna 

 ar af sadan art att jag inte bar ratt att meddela den at 

 nSgon dodlig. I min egenskap af kommissionar for denna 

 van, bar jag ofta besokt den stackars flickan, ocb sokt trosta 

 benne i sin fortviflan. Dessa mina besok ha mabanda gif- 

 vit anledning till sa val andras som dina misstankar. Hela 

 verlden ma tanka hvad den vill, jag bryr mig icke derom, 

 den bar gimas ej manga skal att lofsjunga mig, men att du 



