43 



ej stb'ra er; ty jag ser, hur de trangas der inne kring spel- 

 bordet. Bed honom komraa in till oss, var 6m, var mild, 

 var ensam med honom och Gud, och folj ditt hjertas in- 

 gifvelse. Jag vantar er bada deriune i vara rum och under 

 tiden skall jag halla vakt om er i korridoren. 



Fadren skot henne sakta in genom dorren och aflags- 

 nade sig. Ingrid stod der bafvande och brydd ; det kandes 

 henne som om hela verlden numera hade last i hennes ogon 

 den hemlighet hennes hjerta sa troget bevarat; det kandes 

 som om hon vore pa vag att for tid och evighet binda sig 

 fast vid en ande, som skulle soka slita seraf-vingarna fran 

 nennes egen. Plotsligen for ett stralande stjernfall ofver 

 himlahvalfvet och kastade en flygtig glans in genom fonstren. 

 Rolf vande sitt hufvud efter dess lysande bage, utan att 

 upphora med de alltraera sig forrnildrande accorderna. En 

 flakt af vemod, toner, lika eolsharpans, svafvade ofver stran- 

 garna. 



Du stjerna! stortad fran dia ljusa himmel, 



Fran modersbarmen, jag kan dig forsta; 



Sag, blef du lockad ned att skada pa 



Den skona jordens lefnadsglada hvimmel? 



Hur herrligt dock du i ditt fall fordystrar 



De bleka, nunnelika stjernesystrar, 



Sa regelbundna, men sa sma. 



Langt skonaie ar du, der du forbriuner 



Pa eget bal, da du ej malet hinner. 



O, den som anda en gaug kunde fa 



Forintas i sin hogsta glans och slockna sa! 



Tonerna ofvergingo, ifran att mala en aregirighet, som 

 Titaniskt vill storma sjelfva himlen, till en drommarnas Ja- 

 kobsstege, pa hvilken englar gingo upp och ned. Sma- 

 ningom tycktes dessa drommar bli alltmer och mer dystra, 

 och i en knappast horbar suck qvad Eolf: 



Stackars, stackars Anna! 



Skall du bedragaren forbanna? 



Skall du skall du 



