42 



lugnare vagor. Da och da hordes Rolf ur djupet af sin sjal 

 med darrande men vacker stamraa sjunga 



Ett barn, fran modrcns grymma brost forskjutet, 

 Min forsta dryck i lifVet var ju hat. 

 Hvem skanker ater det som ar forflutet? 

 Hvem byter nidingsdad till hjeltedat? 



Dorren till det angransande rummet, sora var Btangdt 

 och tomt, for att icke bullret fran stora salen skulle tranga 

 till familjegk'strummen i flygeln, hade emellertid sakta opp- 

 nats, utan att Rolf blifvit det varse oeh Brukspatronen med 

 sin dotter stannade utanfore i halfdunklet. 



Accorderna ofvergingo hastigt till en introduktion, hvaraf 

 man kunde forespa sjelfva themats vilda natur. Plotsligen 

 broto foljande ord sig fram halft i recitatif och halftisang! 



Ve dig, som stotte mig med spott och han 



Pa lifvets bolja ut, ett redlost span. 



Sitt yngel ej hyanan ens forskjuter, 



Och lejoninnan rasar, ryter, tjuter, 



Da ungen, traffad utaf jagarns lod 



Sig valtrar i sitt blod. 



Min fader? Hvem ar han? 



Landstrykerskan mahanda kan 



Ej dystra fragan sjelf besvara; 



Mitt hjerta kan det ej forklara, 



Och aningen mig hviskar, hvaser Wott, 



Att jag ar sonen af ett brott, 



Ett ograsfro, sorn foddes for att goda 



Det ondas groda. 



Hvem vagar da bele mitt tirfda blod? 



Hvem vagar tala om mitt ofvermod, 



Da morksens furste f adder at mig stod? 



Irigrid drog sig narmare fadrens brost, rysande for det 

 vilda han, den bittra smarta, som andades i hvarje ton och 

 ord. 



Ga fram till honom du, mitt barn hviskade fa- 

 dren de ofverdadiga sallarne der pa andra sidan skola 



