41 



naliska tag, under hogljudda skriin: Kallarmastare! en ny 

 bal 5 och nya killelekar in pa Ryttmastar P:s rum. 



Rolf reglade dorren efter dem, och befann sig allena, 

 utan Ijus 3 i det stora skurama rummet. MSnen sken in ge- 

 nom fonstren och hennes stralar glittrade i strominen utan- 

 fore. Klockan var elfva och den lilla staden Mg redan for- 

 sankt i shimmer. Allt var sa tyst och fridfullt derute och 

 langst i fjerran lag hafvet stilla som en spegelbild af evig- 

 heten. Rolf kastade haftigt opp ett forister, han behofde 

 frisk luft, men rundtornkring honom sokte tobaksroken, 

 punsch- och vinSngorna sannria vag ut i det fria. Da han 

 stod der omhvarfd af rokmolrien som simmade kring honom, 

 tyckte han sig sjelf liksorn en fallen ande, som Mn ett af 

 afgrundens fonstergaller, omgifven af den atrnosfer, som blif- 

 vit hans eviga, fortviflande blickade ut mot den himmel, som 

 for alltid stangt sina portar for honom. Han gick till pia- 

 not och sokte trost i tonerna. Snart horde man p accor- 

 dernas skarande ofvergangar, och pa den* vilda stormen som 

 flog ofver strangarna, att bans sjiil holl en ordlos monolog. 

 Rolf spelade gerna egna fantasier och dessa voro ofta sa han- 

 forande skona, att hans fosterfar i sin hanryckning brukade 

 utropa : brann upp penseln, gosse, och blif musikus, du spe- 

 Jar med ditt hjerta och inte med fingrarna. Men var Rolf 

 fulikomligt erisam, brukade han da och da med improviserade 

 ord beledsaga strangaspelet, an i sma korta rimmade stanzer, 

 an i enstaka fraser utan inre sammanhang, ty tonerna fyllde 

 mellanrummet och ofvergangama fran den ena tanken eller 

 kanslan till den andra. Det var endast Ingrid, som foster- 

 broderri ovetande, nagongang hade lyssnat till dessa hans 

 samtal med sin sja'l, och mahanda hade just af dessa ton- 

 malningar ammats i hennes hjerta det innerliga deltagande, 

 som oformarkt ofvergick till karlek. 



Det fradgonde tonsvallet tycktes bortdo i allt langre och 

 Svea. 1858. 3 



