37 



Hviskningar om mjolnare-Karins vackra dotter Anna hade 

 da och da sora ormhvasningar natt hennes ora. Den lilla 

 raden i Rolfs bref gaf hennes dystra aning form och verk- 

 lighet. Karleken hade vackt Ingrids hjerta till lif med 

 stygnet af en torntagg. 



Derfor lag hon der annu pa kna, men tararnas stort- 

 flod hade svammat ut, det gliinste blott en ensam dagg- 

 droppe pa liljekinden; hennes ogon fastades stadigt och 

 innerligt pa fadren; det var liksom de ville saga: trad in 

 i min sjal , dess dorrar sta vidoppna. En malare skulle 

 aldrig kunna fa skonare modell, om han till amne for sin 

 pensel ville valja : en engel, som grater ofver syndaren. 



Brukspatronen lyfte henne upp drog henne till sitt 

 brost, kysste hennes panna med hela gloden af sin losslappta 

 omhet, och hviskade till tecken att han forstatt hennes 

 6'gonsprak: Stackars barn! alskade barn! 



Ingrid gick in pa sina rum, och Brukspatronen, som i 

 Rolfs sa kallade rymning endast formodat en vanlig afven- 

 tyrsutflykt, gaf nu snabba ordres om ridande ilbud at alia 

 vagar, for att upphinna flyktingen; sjelf ville han i sin 

 kalesch atfoljd af Ingrid inresa till staden. 



3. 



Tvenne karleksforklaringar. 



"Mera champagne! Kallarmastare, mera ljus, flera glas 

 storre ball 



Att vart korla lif forljufva 

 Skapte Gad sin forsta drufva. 



