31 



Efter atskilliga variliga ord och trostefulla smekningar, 

 berattade dem deu lille, att haris mor var en kringstrykande 

 qvinna, som brukade gomma honom, lilla Eolf, i ladorna, 

 medan hon sjelf helsade pa herrskaperna vid herrgardarna. 



Jag bar aldrig haft nagon pappa, snyftade Rolf, och 

 alltse'n lilla syster foddes liar mamma varit ond pa mig, 

 ofta slagit mig, och sagt att hon skulle kasta mig i sjon, 

 sa slapp hon dras med mig. I gar afton sa stangde hon 

 in mig har och sa' att hon skulle skicka tva karlar, som 

 skulle skara halsen af mig, om jag grat sa att det hordes. 

 Och sa fick jag en liten bit brod, och sa borra' jag ansigte 

 ner i halmen, sa att det inte skulle horas nar jag snyfta', och 

 sa somna' jag, och nu a' jag vaken, och sa rysligt hungrig. 

 Men jag vill aldrig, aldrig komma mer till mamma. 



Jo, din froken R ar en nobel froken, hviskade kam- 

 marradet. 0ch nu ar hon redan pa angbaten, den omenni- 

 skan, tillade brukspatronen, omojligt att fa reda pa 

 henue i Stockholms alia smyghal for lasten. Ma sa vara, 

 forsynen tycks inte vilja skanka mig flera arfvingar, gossen 

 skall bli min son. 



Och Eolf blef brukspatronens son, och delade snart 

 med Ingrid hans faderliga sympathier. Gossen skulle upp- 

 fostras efter Mathias' ideer om barna-uppfostran. Ingrid 

 finge uppoffras, hon var hemfallen at sin moders och kam- 

 marradets forvanda asigter, menade brukspatronen. Pojken 

 deremot, fortrodd af odet i Mathias' hand, ty det var han 

 som forst horde snyftningen i ladan, pojken skulle fa den 

 fullkomligaste frihet att utveckla sig efter sina inneboende 

 anlag. Ocksa begagnade sig Eolf af denna frihet. Alias 

 alskling genom sitt intagande utseende, godtgjorde han med 

 en bon och ett skalkaktigt leende allt det okynne han for- 

 ofvade. Den forste i skolan att fatta och lara sina lexor, 

 var han den forste vid alia tjufpojkstreck, och tidtals lockade 

 han sina kamrater till rymning an for att leka rofvare i 



