2. 



Hiitebarnet, 



En mb'rk och regnig septemberafton , omkring fjorton 

 ar fore den tid som det foregaende kapitlet antydt, solade 

 sig en lycklig familjegrupp , bestaende af brukspatron Ma- 

 thias Elgensvard, bans tillbedda hustru Emilia, den lilla tre- 

 ariga Ingrid och kammarradet Lars Erik, i skenet af den 

 trefnad, som lag utbredd 6'fver salongen pa Eodvalla. Kam- 

 marradet laste hogt, Emilia, sysselsatt med sitt handarbete, 

 kastade da och da en 6m blick pa sin man, som vaggade 

 sig i en amerikansk gungstol, och den stora Newfoundlands- 

 hunden All sof vid sidan af lilla Ingrid, som, liggande pa 

 den mjuka divansmattan, lutade sitt lockiga hufvud mot den 

 trogna fyrfotade vannen v Lampans klara sken omslot liksom 

 med en gloria den leende gruppen, infattad i den Ijuseffek- 

 ten forhojande ram af skugga, som framkallades af skarmeri 

 omkring lagan. JBetjenten anmalde ett okandt fattigt frun- 

 timmer, som anholl att i enrum fa tala vid brukspatronen. 

 Mathias mottog den okanda i sina rum. Det var en qvinna 

 af icke vanlig skonhet, men i hvars bleka ansigte sorger 

 eller passioner lemnat tydliga spar; hon var temligen val- 

 kladd, och bar vid sitt brost en liten spad varelse pa ett ar. 

 Hon bigtade under synbar sinnesrorelse sitt tragiska ode, 

 kallade sig en froken F., som varit forlofvad med en lojt- 

 uant K. , men af denne blifvit forford och bedragen. Ut- 

 stott fran-det torftiga, men hederliga foraldrahemmet, flydde 

 hon nu till en tant i Stockholm, men hennes klena reskassa 

 var tomd och hon hade vandrat den sista milen till fote. 



