28 



en lava, som aldrig skall kunna ater glodgas. Du ar blott 

 sjutton ar annu, men tro mitt siareord, du skall aldrig kom- 

 ma att alska. 



Ingrid sag upp pa sin far med de stora, kloka 6'gonen, 

 betraktade honom en stund liksom fragande, om hon skulk 

 vaga uttala svaret. 



Matte Gud forskona mig for sadana kanslor! utbrast 

 hon slutligen med hela varman af en innerlig bon. 



Var lugn, min flicka, du skall multna som en lard i 

 stubb vid din katheder, du skall se generation efter genera- 

 tion i miniaturformat frukta for din stranga blick och gyckla 

 bakom din bugtiga rygg; du skall utsa sedefron, som vaxa 

 upp till synda-ax, och sist skall du fran ljusets rymder skrida 

 huru dina tacksamma larjungar teckna din profil med rod- 

 krita pa grafkorset, upprest genom subskription. Nej, det 

 lag en olycksprofetia i den tafia jag lat mala ofver dig som 

 barn, och som nu hanger pa Lars Eriks sangkammarvagg, 

 sedan den blef nedrifven fran min. Den tacka flickan, som 

 i omedveten humor soker lara katten lasa. I hennes vackra 

 drag trodde jag mig spara en artistsjal, i hennes blaa oga 

 samm en veiid af musikaliska drommar. Grymma villa! 

 Underbarnet , som laste rent vid fyra ar, och hvars ora 

 skydde hvarje orent grepp pa pianot, underbarnet, som hop- 

 pade af fortjusning vid hvarje vacker solnedgang, och blic- 

 kade med forskande ogon pa stjernornas stilla tag, under- 

 barnet har blifvit en beskedlig skolmamsell, hvars ande lig- 

 ger som en pressad blomma mellan bibliska historiens blad, 

 och hvars drommar ga som lydiga lokomotiver pa skrifbo- 

 kens railvagar af blyerts. Flicka, flicka! hvilken damon gjot 

 en grodas kalla blod i de adror, som aro spunna af rnina? 

 Ack, hvarfor blef du ej ett snille, en artistsjal, en guldvin- 

 gad ande, en en en slyngel som Rolf? 



